Справа № 620/1011/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1011/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанови та акту інспекційного відвідування,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області, у якому просив визнати протиправними та скасувати акт інспекційного відвідування № 25-01-016/0222 від 11.03.2019 та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці в Чернігівській області № 25-01-016/0222/93 від 25.03.2019 як такі, що є незаконними.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці в Чернігівській області № 25-01-016/0222/93 від 25.03.2019.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, у відповідності до положень ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності та надає послуги з ремонту автомобілів.

Інспектором праці Залуговським Олександром Анатолійовичем , службове посвідчення № 31, відповідно до ст. 259 КЗпПУ, ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 19, п. 31 «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295, проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 Період перевірки з 06.03.2019 по 11.03.2019.

За результатами проведеного інспекційного відвідування, інспектором праці Залуговським О . А . 11.03.2019 складеного акт інспекційного відвідування № 25-01-016/0222, яким зафіксовано факт порушення ФОП ОСОБА_1 . ч. 3 ст. 24 КЗпПУ, а саме, в ході інспекційного відвідування місця здійснення діяльності позивача о 10-00 год., 06.03.2019, в приміщенні за адресою АДРЕСА_1, на якому наявний напис СТО, знаходився ОСОБА_4 , який в усній формі повідомив, що господарем вказаного СТО є ОСОБА_1 , вказавши на позивача і повідомив, що він працює у нього помічником. Після цього, надав пояснення, що ОСОБА_1 попросив підійти допомогти зняти коробку.

В акті також зазначено, що позивач не надав будь-яких підтверджуючих документів оформлення трудових відносин з ОСОБА_4 .

З огляду на наведене, в акті зроблено висновок, що позивач допустив до роботи ОСОБА_4 без укладення трудового договору в письмовій формі, без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням, тощо, що є порушенням ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

У подальшому, від відповідача надійшло повідомлення № 10-04/1603 від 15.03.2019, про розгляд справи заступником начальника управління Держпраці в Чернігівській області Хоменко І.

За результатами розгляду справи, за фактом порушення позивачем трудового законодавства винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-016/0222/93 від 25.03.2019, якою на позивача накладено штраф за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпПУ в розмірі 125190 грн.

Вважаючи акт інспекційного відвідування та постанову про накладення штрафу незаконними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з пояснень представників відповідача та тексту акта інспекційного відвідування № 25-01-016/0222 від 11.03.2019, слідує, що особу громадянина ОСОБА_4 було встановлено з його слів, проте, суду не надано жодних доказів того, що така особа існує в природі. Крім того, з пояснень свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що, в період інспекційного відвідування приміщення СТО, в ньому знаходився саме ОСОБА_4 , однак, ні усних ні письмових пояснень, щодо його роботи у позивача перевіряючій особі він не надавав, з огляду на що, відповідачем не надано належних доказів факту порушення ФОП ОСОБА_1 . ч. 3 ст. 24 КЗпПУ, яке виразилось у допущенні громадянина ОСОБА_4 до роботи, без укладення трудового договору.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України, передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V (надалі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у ч. 4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V, порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. п. 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (надалі - Порядок № 295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

З огляду на вищезазначені обставини, очевидним є те, що предметом перевірки позивача було питання дотримання вимог законодавства про працю, в даному випадку, оформлення трудових відносин з найманими працівниками та дотримання іншого трудового законодавства.

Законодавством визначено фінансові санкції для роботодавців за порушення в оформленні трудових відносин з працівниками.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України, визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у ч. 1 ст. 21 КЗпП України, та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України, передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України, та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (надалі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу (абзаци 2, 4 п. 2 Порядку № 509).

Пунктом 3 Порядку № 509, передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п. 4 Порядку № 509).

Пункт 6 Порядку № 509, визначає, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Приписами пункту 8 Порядку № 590, визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

25.03.2019 заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І. прийнято постанову про накладення штрафу № 25-01-016/0222/93, на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, яким передбачено накладення штрафу на позивача за фактичний допуск ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудового договору у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. (а. с. 22)

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішення вказав на те, що на позивача накладено штраф за фактичне допущення до роботи, без укладення трудового договору громадянина ОСОБА_4 , проте, з пояснень представників відповідача та тексту акта інспекційного відвідування № 25-01-016/0222 від 11.03.2019, вбачається, що особу громадянина ОСОБА_4 було встановлено з його слів, при цьому, суду не представлено жодних доказів того, що така особа існує в природі, а з пояснень свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що, в період інспекційного відвідування приміщення СТО, в ньому знаходився саме ОСОБА_4 , однак, ні усних ні письмових пояснень, щодо його роботи у позивача перевіряючій особі він не надавав.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку позивача було притягнуто до відповідальності саме за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпПУ, а саме, допущення особи до роботи, без укладання трудового договору.

Тобто, в разі вчинення зазначеного правопорушення до відповідальності притягається роботодавець, а не працівник, який здійснював роботу без оформлення належним чином трудових відносин, з огляду на що, важливим під час проведення перевірочних (інспекційних) заходів є дотримання встановленої процедури проведення такого заходу, встановлення особи, яка відповідальна на підприємстві за підбір та допущення кадрів до роботи та безперечно встановлення (фіксація) самого факту порушення - допущення до виконання робіт без належного оформлення працівника.

Крім того, щодо зазначення судом першої інстанції того, що особу ОСОБА_4 було встановлено з його слів, проте суду не було надано доказів існування такої особи в природі, колегія суддів наголошує на тому, що інспектор праці не може вимагати у громадян документів, що посвідчують його особу, якщо такі громадяни добровільно їх не надають, у зв`язку з тим, що притягається до відповідальності не ця особа, а саме роботодавець. Отже, фіксуючи факт порушення трудового законодавства, інспектор має право відібрати покази в особи, яку зафіксовано на об`єкті стосовно його знаходження на ньому, проте з його слів, з огляду на що, колегія суддів вважає, що для притягнення до відповідальності роботодавця, встановлення особи (ідентифікація), яка здійснювала роботу без оформлення не є визначальним, а значення має наявність факту допущення особи до роботи, без належного оформлення трудових відносин.

Твердження про те, що особа, яка виконувала роботу без оформлення трудових відносин має інше прізвище та ініціали, була присутня під час проведення перевірки, оскільки був направлений до СТО власником автомобіля Рено Кенго д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 для контролю за процесом ремонту автомобіля, на переконання колегія суддів не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту присутності на СТО та повідомлення даною особою про те, що він працює на підприємстві помічником та фактично можуть нівелювати будь-які результати перевірочних заходів. Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису (відеофіксації) перевірочного заходу вбачається, що автомобіль Рено Кенго д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 заїхав до СТО після того, як двері відкрив ОСОБА_4 та вказав про те, що є помічником ФОП ОСОБА_1 , та має допомогти йому зняти коробку.

Таким чином, інспектор праці, на момент проведення інспекційного відвідування, діяв у відповідності до повноважень, що визначені пунктом 11 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю № 295, а саме, наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

Згідно з приписами ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 (ратифіковано Законом № 1985-IV (1985-15) від 08.09.2004), інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Так, під час проведення інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_1, де орендує частину нежитлової будівлі в ПАТ «Чернігівський ремонтно-механічних завод «Жовтневий молот», згідно «Договору оренди № 04-03/19 частини нежитлової будівлі». Згідно Договору основним цільовим призначенням орендованої будівлі є ремонт автотранспортних засобів.

За місцем здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 о 10-00 год. 06.03.2019, в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, на якому напис «СТО», знаходився працівник, який назвався ОСОБА_4 , який повідомив, що господарем вказаного «СТО» є ОСОБА_1 , вказавши на ОСОБА_1 та повідомив про те, що він працює у нього помічником і прийшов 06.03.2019 до СТО допомогти ОСОБА_1 Після цього, в письмовому поясненні від 06.03.2019 ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_1 попросив підійти допомогти зняти коробку. ФОП ОСОБА_1 від надання письмових пояснень відмовився. (а. с. 19-21, 59-60)

Крім того, під час проведення перевірочного заходу разом з інспектором праці був присутній ОСОБА_11 - головний спеціаліст-економіст відділу аналітики та моніторингу надходжень до міського бюджету фінансового управління Чернігівської міської ради.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 06.05.2019 було допитано в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 (а. с. 70-75, 76-82)

В оскаржуваному рішенні, зазначено, що свідок ОСОБА_4 повідомив, що, в період інспекційного відвідування приміщення СТО, в ньому знаходився саме ОСОБА_4 , однак ні усних ні письмових пояснень, щодо його роботи у позивача перевіряючій особі він не надавав.

Проте, поза увагою суду першої інстанції залишились покази свідка ОСОБА_11 , який підтвердив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_4 є однією особою, яка під час проведення інспекційного відвідування назвалась іншим прізвищем.

Отже, присутність особи на СТО, яка перебувала в спецодязі, яка представляючись інспектору помічником та вказуючи на поставлені перед ним завдання (допомога в знятті коробки), свідчить про те, що дана особа була залучена до роботи, без оформлення її у встановленому законодавством порядку. Інші ж посилання сторони позивача на незалучення ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) до роботи на СТО, спростовується матеріалами інспекційного відвідування, відеофіксацією інспекційного заходу та не підтверджені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Варто зазначити, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи, Управлінням Держпраці у Чернігівській області доведено правомірність проведення перевірки (інспекції) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у питанні дотримання вимог трудового законодавства та дотримання відповідної процедури, та, як наслідок, виявлення за наслідками перевірки, порушення позивачем вимог ч. ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, а саме, допущення особи до роботи, без укладання трудового договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясовано та не враховано всі обставини справи, які мають значення для справи, порушено норми матеріального права, що призвели до помилкового вирішення справи, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанови та акту інспекційного відвідування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

О.І. Шурко