Справа № 640/21193/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 серпня 2019 року № 640/21193/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без виклику сторін) адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

до Державної фіскальної служби України

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в якому просить суд:

- визнати бездіяльність (ненадання інформації, яку НАСК «ОРАНТА» просила надати у листі від 25.10.2018 р. №09-02-05/525-05) суб`єкта владних повноважень - Державної фіскальної служби України - протиправною.

- зобов`язати Державну фіскальну службу України надати інформацію, запитувану НАСК «ОРАНТА» у листі від 25.10.2018 року №09-02-05/525-05, а саме: чи було ввезено на митну територію України транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

- визнати бездіяльність (ненадання інформації, яку НАСК «ОРАНТА» просила надати у листі від 25.10.2018 року №09-02-05/525-03) суб`єкта владних повноважень - Державної фіскальної служби України - протиправною.

- зобов`язати Державну фіскальну службу України надати інформацію, запитувану НАСК «ОРАНТА» у листі від 25.10.2018 року №09-02-05/525-03, а саме: чи було ввезено на митну територію України транспортний засіб Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при здійсненні розслідування події, що містить ознаки страхового випадку, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із запитами про надання інформації, однак відповідач відмовив оскільки зазначив , що надання інформації щодо переміщення через митний кордон України транспортних засобів без дозволу осіб, стосовно яких буде надана така інформація, законодавством з питань державної митної справи не допускається.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києві від 21.12.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/21193/18 та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справі.

Відповідач у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, Відповідач у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, оскільки запитувана позивачем інформація про ввезення транспортних засобів на митну територію України не належить до інформації, що пов`язана із страховим випадком і не може бути надана без дозволу осіб, що надали таку інформацію.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача послався на те, що НАСК «Оранта» запитувала інформацію з метою встановлення факту володіння транспортними засобами учасниками дорожньо-транспортної пригоди, а не необхідністю встановлення правомірності використання транспортних засобів, як зазначив представник відповідача у відзиві на позовну заяву, а тому, на думку представника позивача, відповідач прийшов до хибних висновків вважаючи, що запитувана інформація про ввезення транспортних засобів на митну територію України не належить до інформації, що пов`язана із страховим випадком і не може бути надана без дозволу осіб, що надали таку інформацію.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

При здійсненні розслідування події, що містять ознаки страхового випадку, публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулась до Державної фіскальної служби України із запитами від 25.10.2018 року №№09-02-05/525-05, 09-02-05/525-03 про надання інформації.

07.11.2018 року ДФС України надіслала загальний лист-відповідь №36392/6/99-99-18-01-03-15 до НАСК «Оранта», яким зазначила, що надання інформації щодо переміщення через митний кордон України транспортних засобів без дозволу осіб, стосовно яких буде надана така інформація, законодавством України з питань державної митної справи не допускається.

Не погоджуючись з такою відповіддю Державної фіскальної служби України та вважаючи, що остання допустила бездіяльність щодо ненадання відповіді на запит, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про страхування» від 07 березня 1996 №85/96-ВР в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 07 березня 1996 року №85/96-ВР), Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV) та Митним кодексом України.

У відповідності до частини 1 статті 1 Митного кодексу України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з частиною 4 статті 7 Митного кодексу України безпосереднє керівництво здійсненням державної митної справи покладається на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

При цьому, частиною 2 статті 8 Закону України від 07 березня 1996 року №85/96-ВР передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 6 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Під забезпеченим транспортним засобом слід розуміти транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7. статті 1 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV).

У відповідності до пункту 10.1 та 10.4 статті 10 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV відповідно до цього Законуукладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування).

Під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно пункту 21.2 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 №1961-IV контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Статтею 54 цього ж Закону передбачено, що посадові особи відповідних органів Державної прикордонної служби України здійснюють перевірку наявності чинного на території України договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які перетинають державний кордон України, незалежно від належності та місця реєстрації транспортного засобу.

У свою чергу, відповідно до приписів ст. 1 вказаного Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7).

Разом з цим, відповідно до приписів пункту 1.4 зазначеної норми особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, з наведеного вбачається, що обов`язковою умовою визначення страхового випадку є подія дорожньо-транспортної пригоди за участю саме забезпеченого транспортного засобу.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з положеннями пункту 10.4 статті 10 ЗУ № 1961-IV, під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до приписів статті 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Положеннями ч. 2 ст. 11 МК України імперативно передбачено, що інформація щодо підприємств, громадян, а також товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються ними через митний кордон України, що збирається, використовується та формується органами доходів і зборів, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для інформації з обмеженим доступом

Водночас, приписами пункту 56.1 статті 56 ЗУ № 1961-IV встановлено, що підрозділи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни зобов`язані безоплатно надавати на запит страховиків та МТСБУ інформацію, якою вони володіють, у тому числі конфіденційну, з обмеженим доступом та таку, що містить персональні дані, що пов`язана з страховими випадками з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності або з подіями, що були підставою для подання потерпілими вимог про відшкодування шкоди МТСБУ. Територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України також надають безоплатно страховикам та МТСБУ на їх запити відомості про реєстрацію транспортних засобів, з власниками яких ці страховики укладають договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а органи Національної поліції - відомості про дорожньо-транспортні пригоди, що мали місце.

Разом з цим, на підставі даних наявних у матеріалах справи запитів, судом встановлено, що позивач просив відповідача надати інформацію чи було ввезено транспортний засіб на митну територію України особою, яка його експлуатувала на момент виникнення ДТП саме з метою вирішення питання чи правомірно вказана особа володіла цим транспортним засобом та чи є відповідальність даної особи застрахованою.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що звертаючись до Державної фіскальної служби України, НАСК "Оранта" у своїх запитах просила надати інформацію саме щодо правомірності використання транспортних засобів учасниками дорожньо-транспортної пригоди, а не щодо правомірності володіння такими транспортними засобами одним з учасників дорожньо-транспортної пригоди.

У свою чергу, суд зазначає, що доводи відповідача про те, що запитувана страховою компанією інформація не має відношення до страхового випадку є безпідставними та необґрунтованими.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог НАСК «Оранта» у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - задовільнити.

2. Визнати бездіяльність щодо ненадання інформації, яку НАСК «ОРАНТА» просила надати у листі від 25.10.2018 р. №09-02-05/525-05) суб`єкта владних повноважень - Державної фіскальної служби України - протиправною.

3. Зобов`язати Державну фіскальну службу України надати інформацію, запитувану НАСК «ОРАНТА» у листі від 25.10.2018 року №09-02-05/525-05, а саме: чи було ввезено на митну територію України транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

4. Визнати бездіяльність щодо ненадання інформації, яку НАСК «ОРАНТА» просила надати у листі від 25.10.2018 року №09-02-05/525-03) суб`єкта владних повноважень - Державної фіскальної служби України - протиправною.

5. Зобов`язати Державну фіскальну службу України надати інформацію, запитувану НАСК «ОРАНТА» у листі від 25.10.2018 року №09-02-05/525-03, а саме: чи було ввезено на митну територію України транспортний засіб Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур