Справа № 640/10839/19
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2019 року № 640/10839/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)»

про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії

прийняв до уваги таке:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)», в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви від 12.07.2019):

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» щодо не звільнення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державну установу «Бучанська виправна колонія (№85)» звільнити з військової служби в запас в зв`язку з виходом на пенсію ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2019 було відкрито провадження в даній справі та вирішено, у зв`язку з її належністю до категорії справ незначної складності у відповідності до вимог п. 10 ч. 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), враховуючи вимог ч.ч. 1-2 статті 257 КАС України, здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та проведення судового засідання на 03.09.2019.

У судове засідання 03.09.2019 прибув представник позивача. Відповідач представника до суду не направив, про судове засідання повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність відмови відповідача у його звільненні в запас за відсутністю вислуги років.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 23.07.2019 разом з позовними матеріалами судом надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, - встановив.

Як вбачається з довідки № 30 від 09.02.2018, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_1 є прапорщиком внутрішньої служби та проходить службу на посаді молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)», з 23.10.2015 (наказ про призначення від 20.10.2015 № 116 о/с).

Згідно листа № 10/37-19-5-36 від 08.05.2019 наявного в матеріалах справи, позивач звертався до Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85) з рапортом про звільнення його з військової служби в запас у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років.

Даним листом відповідач повідомив ОСОБА_1 , що у зв`язку з порушенням ним при написанні рапорту вимог нормативно- правових актів Державної кримінально-виконавчої служби України такий рапорт розгляду не підлягає.

Крім того, позивачем надано до справи копію рапорту, з яким ніби - то він звертався до відповідача, однак суд його не приймає до уваги, враховуючи відсутність відмітки на ньому про отримання відповідачем та будь-якої позиції відповідача по справі.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення зі служби, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином предметом оскарження в адміністративному судочинстві є рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, тобто юридичних фактів, на підставі яких виникають, змінюються та припиняються правовідносини, або невчинення яких перешкоджають виникненню, зміні та припиненню правовідносин.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що регулювання трудових правовідносин у процесі проходження публічної служби та, зокрема, процедура звільнення працівників кримінально-виконавчої служби регулюється Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» від 23.06.2005 №2713-IV, Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, а в частині яка не врегульована вказаним законом, застосовуються норми Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Згідно з п. 10 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, які передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Так, частиною другою статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» визначено, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

До персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу»).

Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Згідно частини п`ятої статті 23 цього ж Закону на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Позивач відповідно до положень пункту 2 частини шостої статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» відноситься до осіб молодшого начальницького складу та має звання прапорщик внутрішньої служби.

Так, згідно статті 77 Законом України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема,

зв`язку із закінченням строку контракту (пункт 1)

через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції (пункт 2);

за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції (пункт 3);

за власним бажанням (пункт 7).

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (ч. 2, 3 Закону України «Про національну поліцію»).

Судом встановлено, що позивач звертався з рапортом про звільнення зі служби, однак, вказаний рапорт ОСОБА_1 . залишений без розгляду, з підстав не відповідності його нормативно-правовим актам Державної кримінально-виконавчої служби України, абстрактне визначення було включено відповідачем до відповіді на ім`я ОСОБА_1 , без посилань на конкретні нормативно-правові акти та конкретні норми права.

Щодо зазначених обставин, суд вказує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначалося вище, відповідач залишив без розгляду рапорт ОСОБА_1 про звільнення, не прийнявши по ньому жодного рішення, при цьому жодних посилань на норми права, якими останній керувався при прийнятті рішення про залишення рапорту без розгляду в листі №10/37-19-5-36 від 08.05.2019 не вказано. Також, не надано роз`яснень, що має усунути позивач задля розгляду відповідачем поданого рапорту та для звільнення зі служби. Разом з тим відповідач безпідставно вдався до тлумачення норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , що не відноситься до його компетенції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про залишення без розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення є необґрунтованим та невмотивованим.

Відтак, враховуючи те, що позивачем не ставиться позовних вимог про зобов`язання відповідача розглянути рапорт, однак належним способом захисту, на думку суду, є саме зобов`язання відповідача розглянути рапорт та прийняти по ньому рішення, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати державну установу «Бучанська виправна колонія (№85) розглянути рапорт ОСОБА_1 , про звільнення, залишений без розгляду листом від 08.05.2019 № 10/37-19-5-36 та прийняти законне і обґрунтоване рішення, відповідно до чинного законодавства.

Щодо позовної вимоги №2 суд відмовляє в її задоволенні, оскільки остання є передчасною.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу дій відповідача на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати державну установу «Бучанська виправна колонія (№85) розглянути рапорт ОСОБА_1 , про звільнення, залишений без розгляду листом від 08.05.2019 № 10/37-19-5-36 та прийняти законне і обґрунтоване рішення, відповідно до чинного законодавства.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Державна установа «Бучанська виправна колонія (№85)»: 08290, Київська обл., Ірпінський р-н, м. Гостомель, вул. Мирна, 3, код ЄДРОУ: 08563671.

Суддя Р.О. Арсірій