Справа № 240/8658/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м.Житомир справа № 240/8658/19

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: представника відповідача Луценка Т.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій,

встановив:

Позивач звернувсядо суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Житомирській області від 05 червня 2019 року:

-№ про визначення суми грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб , що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 673018, 48 грн., в т.ч. за податковим зобов"язанням 538414,78 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 134603,70 грн.

-№ про визначення суми грошового зобов"язання за платежем військовий збір, в сумі 56084, 86 грн., в т.ч. за податковим зобов"язанням 44867,89 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 11216,97 грн.

-№ про визначення суми грошового зобов"язання за штрафною санкцією в сумі 6097,52 грн.;

-№ про визначення суми грошового зобов"язання за штрафною санкцією в сумі 156,30 грн.;

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Житомирській області від 05 червня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) № з єдиного соціального внеску в сумі 142380,48 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Житомирській області від 05 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником несвоєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 21985,68 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ФОП встановлено порушення пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 та пп.177.5.1 п. 177.5 ст.177 ПКУ ; пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44 , п. 177.2, пп. 177.4.1, пп.177.4.4 п.177.4, п.177.10 ст.177 ПКУ; пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163 п. 163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164 ст.164, пп.1.1,1.2 та п.1.4 п.161 підрозділу 10 XX ПКУ; п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 та ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-УІ (із змінами та доповненнями). Зазначені порушення стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій. Вважає, що висновки акту перевірки є безпідставними, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а також нормах податкового законодавства України. При прийнятті спірних податкових повідомлень - рішень, вимоги та рішення суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача - ФОП ОСОБА_1 , а відтак такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою від 19.06.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.07.2019.

08.07.2019 до суду подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що винесення податкового повідомлення рішення № від 05.06.2019, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб, що стало також підставою для збільшення грошового зобов"язання за платежем військовий збір, нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску, є наслідком заниження позивачем в періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018 чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2991193,22 грн., оскільки останній занизив загальний оподатковуваний дохід, а також через включення до складу собівартості реалізованого товару витрат за отримані послуги та придбаний товар не підтверджених первинними документами, а саме відсутня оплата придбаних товарів та отриманих послуг. При проведенні перевірки на вимогу податкового органу позивачем не надано Книгу обліку доходів і витрат яку зобов`язаний вести платник податку який провадить свою діяльність на загальній системі оподаткування тобто за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

Щодо податкових повідомлень-рішень №, № від 05.06.2019 про застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати суми авансових платежів з ПДФО у сумі 6097,52 грн. (штраф V розмірі 20%) та у сумі 156,30 грн. (штраф У розмірі 10%) зазначив, що при проведенні перевірки не встановлено отримання збитків за результатами господарської діяльності позивача, відповідно він не був звільнений від обов`язку розрахунків та сплати авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб за І-ІІІ квартали 2017 року, та І-ІІІ квартали 2018 року. З огляду на відсутність зареєстрованої Книги обліку доходів та витрат, що унеможливлює визначення місячного оподатковуваного доходу за даними перевірки, відповідачем правомірно встановлено несвоєчасну та не в повному обсязі сплату позивачем авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб за І-ІІІ квартали 2017-2018 року на загальну суму 30487,69 грн. Враховуючи викладене, вважає, що позов безпідставний, тому просить відмовити у його задоволенні.

18.07.2019 справу знято з розгляду. Наступне судове засідання призначено на 23.07.2019.

Ухвалою від 23.07.2019 закінчено підготовче судове засідання у справі та призначено до судового розгляду на 27.08.2019.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

За наслідками документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, відповідачем складено акт від 13.05.2019 №348/06-30-13-08/. (т.1 а.с.23-73)

Перевіркою встановлено наступні порушення:

- пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 та пп. 177.5.1 п. 177.5 ст.177 ПКУ, а саме, встановлено несвоєчасну та не у повному обсязі сплату ФОП ОСОБА_1 авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб за 1 кв. 2017 року складає 4589 грн., в 2 кв. 2017 року складає 6596,32 грн., в 3 кв.2017 року складає 6596,32 грн., в І кв.2018 року складає 4235,32 грн., в 2 кв.2018 року складає 4235,32 грн., в 3 кв.2018 року складає 4235,32 грн.;

- пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44 , п. 177.2, пп. 177.4.1, пп.177.4.4 п.177.4, п.177.10 ст.177 ПКУ, а саме: ФОП ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року занижено оподатковуваний дохід в сумі 22158 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 22158 грн., завищено витрати, безпосередньо пов"язані з отриманим доходом на загальну суму 2969035,22 грн., в т.ч.: 2017 рік - 2598815,90 грн., 2018 рік - 392377,32 грн., в результаті чого визначено суму податкових зобов"язань по податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 538414,78 грн., в т.ч. за 2017 рік - 467786,86 грн., за 2018 рік-70627, 92 грн;

- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п. 163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164 ст.164, пп.1.1,1.2 та п.1.4 п.161 підрозділу 10 XX ПКУ, а саме, ФОП ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 2991193,22 грн., що призвело до заниження військового збору, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 44867,89 грн., а саме у 2017 році у сумі 38982,24 грн. та у 2018 році у сумі 5885,65 грн. внаслідок заниження чистого оподатковуваного доходу в сумі 2991193,22 грн.;

-п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 та ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-УІ (із змінами та доповненнями), а саме: встановлено заниження за період з 01.10.2017 по 31.12.2018 суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 22%, з урахуванням максимальної величини, в розмірі 142380,48 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 77476,32 грн., 2018 рік - 64904,16 грн. . (а.с.72)

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Житомирській області 05.06.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення:

-№ про визначення суми грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб , що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 673018, 48 грн., в т.ч. за податковим зобов"язанням 538414,78 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 134603,70 грн.

-№ про визначення суми грошового зобов"язання за платежем військовий збір, в сумі 56084, 86 грн., в т.ч. за податковим зобов"язанням 44867,89 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 11216,97 грн.

-№ про визначення суми грошового зобов"язання за штрафною санкцією в сумі 6097,52 грн.;

-№ про визначення суми грошового зобов"язання за штрафною санкцією в сумі 156,30 грн. (а.с.80-86)

Крім того, ГУ ДФС у Житомирській області 05.06.2019 прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № єдиного соціального внеску в сумі 142380,48 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником несвоєчасно нарахованого єдиного внеску в сумі 21985,68 грн. (т.1 а.с.78,89)

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки , ГУ ДФС у Житомирській області надіслало позивачу відповідь від 03.06.2019 №8491/14/06-30-13/05, у якій повідомило, що висновки акту перевірки залишені без змін. (т.2 а.с.126-135)

Вважаючи спірні рішення та вимогу протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо податкових повідомлень-рішень № та № .

Вказаним рішеннями позивачу нарахована сума грошового зобов"язання за штрафною санкцією в сумі 6097,52 грн. та № 156,30 грн.

При цьому, штрафні санкції застосовані за порушення позивачем пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 та пп. 177.5.1 п. 177.5 ст.177 ПКУ, що полягають у несвоєчасній та не у повному обсязі сплаті ФОП ОСОБА_1 авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб за 1 кв. 2017 року - 4589 грн., в 2 кв. 2017 року - 6596,32 грн., в 3 кв.2017 року -6596,32 грн., в І кв. 2018 року - 4235,32 грн., в 2 кв.2018 року - 4235,32 грн., в 3 кв. 2018 року - 4235,32 грн.

Зокрема, як стверджує представник відповідача при проведенні перевірки не встановлено отримання збитків за результатами господарської діяльності позивача, відповідно він не звільнений від обов"язку розрахунків та сплати авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб з І-ІІІ квартали 2017 року та І-ІІІ квартали 2018 року. У зв"язку з відсутністю Книги обліку доходів та витрат, розрахунок штрафних санкцій проводився на підставі Звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та нарахованого єдиного внеску.

З такими висновками суд не погоджується, з огляду на таке.

Пунктом 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) передбачено термін сплати авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО), розрахованих фізичною особою - підприємцем самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат, до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня). При цьому, якщо результатом розрахунку авансового платежу за відповідний календарний квартал є від`ємне значення, то авансовий платіж за такий період не сплачується.

Водночас п. п. 177.5.3 п. 177.5 ст.177 ПКУ передбачено, що остаточний розрахунок ПДФО за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації про майновий стан і доходи (далі - податкова декларація), з урахуванням сплаченого ним протягом року ПДФО на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Термін сплати податкового зобов`язання з ПДФО, зазначеного у поданій фізичною особою - підприємцем податковій декларації визначений п. 57.1 ст. 57 ПКУ, а саме протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПКУ для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених ПКУ.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПКУ якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених п. 126.2 ст. 126 ПКУ) протягом строків, визначених ПКУ, то платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, якщо фізичною особою - підприємцем несвоєчасно сплачується сума самостійно визначеного зобов`язання з ПДФО, у тому числі авансових платежів з ПДФО, то до платника податку застосовується відповідальність у вигляді штрафних санкцій відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПКУ.

Тобто, в даному випадку обов"язковою умовою для застосування штрафних санкцій є самостійне визначення сум податкового зобов"язання з ПДФО підприємцем.

Разом з тим, суд відмічає, що в податковій позивачем декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік, 2018 рік (Додатку Ф2 Розрахунок податкових зобов"язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих само зайнятою особою) авансові платежі ним самостійно не визначались (не декларувались), відтак не є узгодженими, з огляду на що підстави для застосування штрафних санкцій за порушення вимог пп.1.4 п.16.1 ст.16 та пп.177.5.1 п.177.5 ст.177 ПКУ відповідно п. 126.1 ст. 126 ПКУ у відповідача були відсутні.

Враховуючи встановлену судом відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій податковими повідомленнями-рішеннями № та №, такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 05.06.2019.

Зазначеним рішенням контролюючим органом визначено суму грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб , що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 673018,48 грн., в т.ч. за податковим зобов"язанням 538414,78 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 134603,70 грн.

Підставою для прийняття рішення стало встановлене перевіркою порушення позивачем пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44 , п. 177.2, пп. 177.4.1, пп.177.4.4 п.177.4, п.177.10 ст.177 ПКУ, що полягає у заниженні ФОП ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2017 року по 31.12.2018 оподатковуваного доходу в сумі 22158 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 22158 грн., завищенні витрат, безпосередньо пов"язаних з отриманим доходом на загальну суму 2969035,22 грн., в т.ч.: 2017 рік - 2598815,90 грн., 2018 рік - 392377,32 грн.

Зокрема, у акті перевірки зазначено про те, що в порушення пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п. 177.2, п.177.10 ст.177 ПКУ ФОП у 2017 році занижено оподатковуваний дохід на суму зарахування зустрічних однорідних вимог з ПП "Елітбуд-1" в загальній сумі 26590,00 грн.; за 2017 рік в сумі 22158,00 грн.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи у графі 5 "Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції" за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено їх завищення в загальній сумі 2 290 015,90 грн. в т.ч 2017 рік - 2 576 657,90 грн. та заниження в загальній сумі 286 642 грн. в т.ч 2018 рік -286 642 грн., в зв`язку тим, що підприємцем не вірно визначалась собівартість реалізованого товару, а саме до собівартості включено отримані послуги та придбаний товар, по яких не проведено оплату, чим порушено вимоги п. 177.2, пп.177.4.1, п.177.4 ст.177 ПКУ.

Крім того, в порушення вимог п. 177.2, пп. 177.4.4, ст. 177 ПКУ ФОП ОСОБА_1 віднесено до інших витрат отримані послуги по будівництву доріг в загальній сумі 679 019,32 грн. в т.ч за 2018 рік- 679 019,32 грн., по яких не проведено оплату в 2018 році в т.ч., станом на 31.12.2018 у ФОП ОСОБА_1 рахується: кредиторська заборгованість з наступними постачальниками з загальній сумі 679 019,32 грн. в т.ч., ТОВ "АСФАЛЬТ ПЛЮС" будівництво автозаправного комплексу - 103 066, 32 грн. (без ПДВ); ТОВ "ТЕХПРОМБУД СЕРВІС" будівництво автозаправного комплексу с.Оконськ, Маневицького району -575 953 грн. (без ПДВ).

Зазначені порушення стали підставою для донарахування контролюючих органом суми податкових зобов"язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 538414,78 грн., в т.ч. за 2017 рік - 467786,86 грн., за 2018 рік-70627, 92 грн.

Висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що позивач занизив оподатковуваний дохід та включив до собівартості реалізованого товару витрати за отримані послуги та придбаний товар не підтверджені первинними документами, а саме: через відсутність оплати придбаних товарів та отриманих послуг.

В той же час, на думку позивача, Податковий кодекс України містить перелік витрат, безпосередньо пов"язаних з отриманням доходу фізичною особою-підприємцем, але при цьому не містить норми, що такі витрати повинні бути сплачені.

Тобто, фактично спірним питанням між сторонами є те чи має право відносини фізична особа-підприємець до витрат, пов"язаних з отриманням доходу у відповідному звітному періоді, витрати, які не були оплачені.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного.

Приписами п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п.п.177.4.1 та пп.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Положеннями 177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд зазначає, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов"язані з її здійсненням.

Зокрема, оподаткованим доходом є дохід, який отримав ФОП, за умови, що цей дохід по-перше отриманий в грошовій чи негрошовій формі, та по-друге отриманий від провадження господарської діяльності. В свою чергу до витрат відносяться ті витрати, які безпосередньо пов"язані з отриманням доходів, тобто знаходять у прямому причинно-наслідковому зв"язку із отриманими доходами та зумовлюють їх отримання.

Таким чином, вказане дає підстави для висновку, що для віднесення ФОП певних сум до доходів чи витрат, ці доходи чи витрати мають бути отримані чи понесені в грошовій чи негрошовій формі та у відповідному звітному періоді

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП Петросян здійснює підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування.

ФОП ОСОБА_1 07.02.2018 подано відповідачу звітну річну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік та за 2018 рік.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності, відображеного у деклараціях, встановлено його заниження у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 на загальну суму 22158,00 грн.

Встановлено, що позивач виступав замовником транспортних послуг у Приватного підприємства "Елітбуд-1" відповідно до актів виконаних робіт:

- акт надання послуг №148 від 16.12.2016 - транспортні послуги по перевезенню спецтехніки, транспортні послуги по перевезенню будівельних матеріалів на загальну суму 18390 грн. (в тому числі ПДВ 3065 грн.)

- акт надання послуг №150 від 16.12.2016 - транспортні послуги по перевезенню будівельних матеріалів на загальну суму 8500 грн. (в тому числі ПДВ 1416,67 грн.)

Таким чином, суд відмічає, що на підставі вищезазначених актів виконаних робіт у позивача виникли грошові зобов`язання перед Приватним підприємством "Елітбуд-1" по оплаті наданих транспортних послуг на загальну суму 26590 грн. (в тому числі ПДВ 4432 грн.)

Разом з тим відповідно до договору підряду №91Р від 17.10.2017, акту приймання виконаних будівельних робіт №1 від 30.10.2017 позивачем виконано ремонтно-будівельні роботи з облаштування та благоустрою території за адресою: м.Житомир, вул.Маршала Рибалки, 3 для замовника Приватного підприємства "Елітбуд- 1" на загальну суму 26590 грн. (в тому числі ПДВ 4432 грн.) (т.1 а.с.164-167)

Відповідно до угоди №01-11/17 від 01.11.2017 року про взаємозалік однорідних взаємних вимог позивач та Приватне підприємство "Елітбуд-1" погодилися здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення кредиторської заборгованості за рахунок дебіторської заборгованості в загальному розмірі 26590 грн. (в тому числі ПДВ 4432 грн.)

Разом з тим, позивачем не було включено до загального оподаткованого доходу за 2017 рік суму зустрічних однорідних вимог з ПП "Елітбуд" - 22158,00 грн., в результаті чого занижено оподатковуваний дохід за 2017 рік в сумі 22158,00 грн., тому висновки податкового органу з даного приводу правомірні.

Крім того, щодо витрат, то як вбачається з матеріалів справи, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи у графі 5 "Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції" за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено їх завищення в загальній сумі 2 290 015,90 грн. в т.ч 2017 рік - 2 576 657,90 грн. та заниження в загальній сумі 286 642 грн. в т.ч 2018 рік -286 642 грн.

Зокрема, на суму, задекларовану позивачем в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017, 2018 роки відсутня оплата отриманих послуг.

Так, встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачем до витрат віднесено отримані послуги та придбаний товар, за якими не проведено оплату з наступними постачальниками :

-ФОП ОСОБА_2 надання послуг з будівництва доріг - 2239187,53 грн. (без ПДВ) згідно договорів субпідряду, де ФОП ОСОБА_1 - замовник, ФОП ОСОБА_2 - підрядник. (т.1 а.с.209-210, 234-235, Т.2 а.с.6-9,31-32)

-Житомирське шляхобудівельне управління №19 придбання а/б суміші ВШ - 73750,37 грн. (без ПДВ);

-ПП "Ковель-Будпостач" придбання щебеню, бетону - 188720 грн. (без ПДВ);

-ТОВ "Асфальт Плюс" будівництво автозаправного комплексу - 75000 грн. згідно договорів субпідряду, де ФОП ОСОБА_1 - замовник, ТОВ "Асфальт Плюс" - підрядник.(т.1 а.с.184-208, Т.2, а.с.60-63)

Крім того, в ході розгляду справи встановлено та позивачем не спростовано, що в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік у графі "Інші витрати" відображено отримані послуги по будівництву доріг в загальній сумі 679019,32грн, по яких не проведено оплату в 2018 році, з наступними постачальниками:

-ТОВ "Асфальт Плюс"- будівництво автозаправного комплексу - 103066.32 грн;

-ТОВ "Техпромбуд Сервіс" - будівництво автозаправного комплексу - 575953 грн.

Також, на суму 286642 грн. відповідачем збільшено витрати 2018 року на суму проведених оплат по отриманих послугах та придбаних ТМЦ в 2017 році, в т.ч.:

-ПП "Ковель-Будпостач" - придбання щебеню, бетону - 188720 грн. (без ПДВ);

-ТОВ "Асфальт Плюс"- будівництво автозаправного комплексу - 75000 грн.

-ФОП ОСОБА_2 - надання послуг з будівництва доріг - 22922, грн. (без ПДВ)

Таким чином, оцінивши встановлені обставини, у зв"язку з тим, що позивачем до собівартості включено отримані послуги по будівництву доріг та придбання матеріалів, по яких відсутня оплата з постачальниками та рахується кредиторська заборгованість у сумі 2576657,90 грн., вказане призвело до безпідставного завищення витрат на суму 2290015,90 грн.

При цьому, суд відмічає, що заниження позивачем витрат відбулося, так як оплата за виконані роботи по будівництву доріг та придбанні товарно-матеріальних цінностей проведена у 2018 році, а отримані послуги та придбані товарно-матеріальні цінності позивачем у 2017 році на суму 286642,00 грн.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.

Суд відмічає, що виручкою фізичної особи-підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та не грошовій формі, отже датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів, тобто застосовується касовий метод.

Як зазначалося вище, при визначенні витрат, враховуються лише ті витрати, які безпосередньо (прямо) пов"язані з отриманням доходу від підприємницької діяльності, тобто вони включаються не раніше, ніж була здійснена оплата .

Документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду, та підтверджені відповідними документами.

Згідно п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо його походження. Форму та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481, п.п.5 п. 6 якого встановлено, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, є платіжні доручення, квитанція, фіксований чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Таким чином, позивач платник податку який провадить свою діяльність на загальній системі оподаткування зобов`язаний вести Книгу обліку доходів і витрат .

Разом з тим, перевіркою встановлено та позивачем не спростовано, що Книгу обліку доходів і витрат він як ФОП не веде.

Відповідно пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, не включаються, зокрема документально не підтверджені витрати.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що при проведенні перевірки податковим органом правомірно встановлено, що в податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017, 2018 роки позивачем включено до складу собівартості реалізованого товару витрат за отримані послуги та придбаний товар не підтверджених первинними документами, а саме відсутня оплата придбаних товарів та отриманих послуг.

Таким чином, в ході розгляду справи знайшли підтвердження висновки податкового органу щодо заниження позивачем загального оподатковуваного доходу та завищення витрат пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження в даному періоді чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2991193,22 грн., в тому числі: 2017 рік 2598815,90 грн., 2018 рік 392377,32 грн., в результаті чого було донараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 673018,48 грн. а саме 538414,78 грн. за податковими зобов`язаннями та 134603,70 грн. за штрафними санкціями, з огляду на що прийняте на її підставі податкове повідомлення-рішення № від 05.06.2019 є правомірним.

Щодо донарахування військового збору за податковим повідомленням-рішенням № від 05.06.2019, яким визначено суми грошового зобов"язання за платежем військовий збір, в сумі 56084, 86 грн., в т.ч. за податковим зобов"язанням 44867,89 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 11216,97 грн.

З 1 січня 2015 року фізичні особи-підприємці є платниками військового збору з доходів, визначених статтею 163 ПК України, в тому числі і з власних доходів, відповідно до пп. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Відповідно до ст.163 ПК України оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб підлягає загальний річний оподатковуваний дохід, який включає доходи як з джерел їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із ст. 177 ПК України. Ставка збору складає 1,5% об`єкта оподаткування.

При цьому нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому пп. 168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України, яким передбачено, що платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки, сума військового збору, яка підлягає донарахуванню позивачу за ці роки становить в загальному розмірі 44867,89 грн., а тому прийняте контролюючим органом податкове повідомленням-рішення № від 05.06.2019 є правомірним.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Житомирській області від 05.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) № з єдиного соціального внеску в сумі 142380,48 грн. та скасування рішення ГУ ДФС у Житомирській області від 05.06.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником несвоєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 21985,68 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" (далі - Закон №2464).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 ст. 8 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Як вже зазначалось вище, контролюючим органом встановлено заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки та, як наслідок, донараховано суму єдиного внеску у розмірі 142380,48 грн.

Так, позивач в періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018 занизив суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 22,00% з урахуванням максимальної величини на загальну суму 142380,48 грн. в тому числі: 2017 рік 77476,32 грн., 2018 рік 64904,16 грн.

Рішенням № від 05.06.2019 року застосовано штрафні санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 21985,68 грн.

Оскільки в основу тверджень контролюючого органу про порушення позивачем вимог Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" покладено ті ж факти, що й лягли в основу тверджень про порушення вимог п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України (заниження оподатковуваного доходу за рахунок завищення витрат), вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийнята контролюючим органом також правомірно.

У ч.1,2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У зв"язку з частковим задоволенням позову, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати винесені Головним управлінням ДФС у Житомирській області (вул.Ю.Тютюнника,7, м.Житомир, 10003, ) податкові повідомлення-рішення від 05.06.2019 № та №.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області (вул.Ю.Тютюнника,7, м.Житомир, 10003, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п"ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 10 вересня 2019 року