Справа № 317/2404/19
Суддя: Громова І. Б.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/317/41/2019
Справа № 317/2404/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.

при секретарі Коваль В.В.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сержанта поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної служби в Запорізькій області Колісової Катерини Віталіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського сержанта поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної служби в Запорізькій області Колісової Катерини Віталіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову від 03.07.2019 року серія ЕАВ № 1290267, по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 зазначила що 03.07.2019 р. о 15 год. 43 хв., вона керуючи автомобілем марки «SKODA» модель - Rapid, номерний знак НОМЕР_1 , рухалась на автомагістралі Прибережна магістраль біля автозаводу «ЗАЗ», Комунарський район, вул. Миколи Ласточкина, 10-В та була зупинена працівником поліції, який повідомив про порушення п.12.4 ПДР України та наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

На вимогу працівника поліції вона передала свідоцтво на право керування транспортним засобом та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Отримавши вказані документи працівник поліції у службовому автомобілі склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1290267. Вважає зазначену постанову такою, що складена з порушенням діючого законодавства, а факти викладені в ній такими, що не відповідають дійсності.

Щодо додержання строків на адміністративне оскарження зазначає, що при складанні постанови від 03.07.2019 р. вона відмовилась від підпису та отримання постанови, про що в постанові зроблений запис.

Постанова була надіслана позивачу на адресу: АДРЕСА_1 , проте з 02.10.2015 вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанову ОСОБА_1 отримала 15.07.2019 у відділені Укрпошти №71, про що на поштовому повідомленні проставила дату та особистий підпис. Вважає, що строк на оскарження адміністративної постанови нею дотримано.

Під час розгляду справи відповідач обмежився лише оголошенням суті правопорушення, яке, на його переконання, скоїв позивач, а також роз`ясненням порядку та строку сплати штрафу та порядку та строку оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Тобто, всупереч вимогам КУпАП та Інструкції, з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідач порушив, а саме: взагалі порядок розгляду справи здійснювався правцівником УПП в Запорізькій області чоловічої статі, тоді як постанова прийнята працівником УПП в Запорізькій області жіночої статі. Також відповідач не роз`яснив права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та не надав можливість заявити клопотання, зокрема право на забезпечення участі у розгляді справи захисника.

Позивачка зазначає, що близько 15 год.00 хв., її зупинив працівник поліції (прізвище якого вона не записала) і саме цей працівник чоловічої статті роз`яснював їй причину зупинки, наслідки перевищення швидкості та порядок підписання та сплати постанови про накладення адміністративного штрафу.

Однак, лише після отримання нею постанови ЕАВ № 1290267, вона дізналася, що складав її іншій працівник жіночої статі.

Щодо правомірності вимірювання швидкості руху не в автоматичному режимі зазначає що докази, одержані за допомогою пристрою TruCam TC 000549 є неналежними та недопустимими, зважаючи на нечинність з 02 листопада 2015 року сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки. Тому вимірювання швидкості руху автомобіля працівником поліції з використанням лазерного вимірювача швидкості транспортного засобу за допомогою пристрою TruCam здійснено без будь-яких на це законних підстав.

В фабулі постанови не зазначено яким знаком обмежена швидкість на даному відділку дороги та не встановлений знак 5.70 Правил дорожнього руху і протиправно був використаній вимірювальний засіб в місці, де відсутній такий знак, пристрій для вимірювання швидкості руху не був закріплений на одному із чітко визначених законодавством місць, а знаходився у руках інспектора.

Саме такий знак інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. При зупинці патрульного автомобіля наявність попереджувального знаку є необхідною, адже водії повинні знати що ведеться фотофіксація.

В Україні до фіксації порушення допущений технічний засіб Трукам 20/20, проте фіксацію здійснено технічним приладом ТRUCAM TC 000549.

На думку позивача, у зв`язку із відсутністю зазначеного знака водії на такій ділянці дороги не підлягають притягненню до адміністративної відповідальності.

20.08.2019 р. засобами поштового зв`язку від ДПП Управління патрульної поліції в Запорізькій області до суду надійшов відзив на адміністративний позов який підписано ОСОБА_2 . Однак не додано зазначену в додатках довіреність на представника, що підтверджується актом № 5/237/2019 від 20.08.2019 р. складеним канцелярією суду.

Крім того, в порушення вимог ст. 162 КАС України до відзиву не додано підтвердження надсилання його іншим сторонам по справі.

Позивачка відзиву з додатками не отримала. Це є суттєвим порушенням процесуальних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд не може досліджувати та оцінювати докази, що не вручені та невідомі позивачеві.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання з`явилась, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач поліцейський сержант поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної служби в Запорізькій області Колісова К.В. у судове засідання не з`явилась, скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 03.07.2019 року поліцейським сержантом поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної служби в Запорізькій області Колісовою Катериною Віталіївною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 1290267, відносно ОСОБА_1 щодо скоєння останньою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до постанови серія ЕАВ № 1290267, водій ОСОБА_1 , 03.07.2019 року о 15:35:09 год. в м. Запоріжжі по вул. Миколи Ласточки 10в, керуючи ТЗ в населеному пункті, перевищила встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год., а саме рухалась зі швидкістю 82 км/год., вимірювання проводилось приладом TRUCAM ТС 000549, чим порушила п. 12.04 ПДР, ч.1 ст. 122 КУпАП. На водія ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 255 грн.

Відповідно до приписів ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова серія ЕАВ № 1290267 від 03.07.2019 р. не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки постанова не містить роз`яснення щодо порядку її оскарження, що на думку суду суттєво порушує права особи, притягнутої до адміністративної відповідальності.

Адреса вчинення правопорушення зазначена невірно, оскільки на території міста Запоріжжя немає вулиці з назвою «Миколи Ласточки», а є лише вулиця «Миколи Ласточкина».

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 18 за 19 грудня 2008 року визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. ст. 283, 254 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які досилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно ч.1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ч.1 ст.8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з положенням п.8 ч.1 ст.23 цього Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На підставі ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п.9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з положенням ч.1 ст.99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

В порушення вищезазначених вимог, під час розгляду справи відповідач обмежився лише оголошенням суті правопорушення, яке, на його переконання, скоїла позивач ОСОБА_1 , а також роз`ясненням порядку та строку сплати штрафу та порядку та строку оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Тобто, всупереч вимогам КУпАП та Інструкції, з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідач порушив порядок розгляду справи. Відповідач не роз`яснив права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також не надав можливість заявити клопотання, зокрема право на забезпечення участі у розгляді справи захисника.

Відповідачем не спростовано твердження позивача, про те що хоча розгляд справи про адміністративне правопорушення було проведено працівником поліції чоловічої статті, проте оскаржувана складена іншім працівником жіночої статі.

Крім того, фабула постанови не містить відомостей стосовно дорожнього знаку яким обмежена швидкість на даному відділку дороги та не містить відомостей про встановлений знаку 5.70 Правил дорожнього руху.

Стороною відповідача не спростовано твердження позивача що такий знак не було встановлено, а пристрій для вимірювання швидкості не було закріплено статично.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.27 ЗУ "Про дорожній рух" організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів інформаційно - телекомунікаційних та автомобільних систем керування та нагляду за дорожнім рухом відповідно до правил і стандартів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції. Організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліції» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

В Україні до фіксації порушення допущений технічний засіб Трукам 20/20, проте відповідно до постанови, фіксацію здійснено технічним приладом ТRUCAM TC 000549.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно дост. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному,повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В силу ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Так, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно приписів ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною першою ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає що наразі в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення особою адміністративного правопорушення крім оскаржуваної постанови від 03.07.2019 року.

Інших доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, матеріали справи також не містять.

У даному випадку відповідачем у встановленому порядку не доведено належними та допустимими доказами факт порушення позивачем п.п. 12.4 Правил дорожнього руху, хоча за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

З наведених підстав суд вважає за необхідне відповідно до ст. 286 КАС України скасувати постанову від 03.07.2019 р. про накладення на позивача адміністративного стягнення як таку, що є протиправною.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 73-79, 159, 205, 211, 217, 227-228, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії поліцейського сержанта поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної служби в Запорізькій області Колісової Катерини Віталіївни щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1290267 від 03 липня 2019 р.

Скасувати постанову серії ЕАВ №1290267 від 03.07.2019 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 4 статті 286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 30.08.2019 року.

Суддя І.Б. Громова