Справа № 444/3817/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8529/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил,

суддя(і) у І інстанції Мікула В.Є.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Жовква,

дата складення повного тексту рішення 16 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС (далі Митниця) у справі про порушення митних правил № 6727/20900/18 від 27 листопада 2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення за частиною 3 статті 470 Митного кодексу України (далі МК України).

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 квітня 2019 року у справі № 444/3817/18 позов було задоволено. При задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що усунення непереборних обставин, які виникли у позивача, потребувало певного часу для відновлення можливості перемістити вантаж з метою забезпечення виконання вимог законодавства України щодо вивезення такого за межі митної території України, про що відповідачеві було відомо. Після усунення обставин непереборної сили позивачем з дотриманням терміну, встановленого законодавством, було вивезено транспортний засіб. Відтак, дії позивача не були спрямовані на досягнення мети у вигляді неправомірного перевищення строку доставки вантажу, що перебуває під митним контролем.

У апеляційній скарзі Митниця просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в діях позивача наявний склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено частиною 3 статті 470 МК України, оскільки відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 МК України, ним подано не було.

Позивачем до апеляційного суду письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його представник заперечили обґрунтованість вимог апелянта. Просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Митниці, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до приписів частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 03 листопада 2018 року близько 18 год 20 хв у зону митного контролю МАПП «Рава-Руська» Митниці смугою руху «червоний коридор» заїхав сідельний тягач з напівпричепом реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з вантажем «Машини пральні, побутові, автоматичні, нові вагою 1600 кг». До митного оформлення водієм ОСОБА_1 було повідомлено номер електронної декларації типу ЕКЮ АА ЖІА209140/2018/ НОМЕР_3 від 12 жовтня 2018 року та надано комплект документів (рахунок-фактура № РЕ від 11 жовтня 2018 року, СМК А№328456 від 11 листопада 2018 року, контрольний талон для проходження по «червоному коридору» серії TDC номер 765720, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_5 від 22 березня 2017 року та НОМЕР_6 від 22 березня 2017 року.

Під час митного контролю працівниками Митниці було встановлено, що відповідно до наявної у електронній базі ЄАІС інформації вказаний вантаж переміщується у митному режимі «транзит» до митного органу призначення на кордоні і мав бути доставлений у термін до 17 жовтня 2018 року водієм перевізника СФГ «КЛЕН» ОСОБА_1 Одночасно було встановлено відсутність у АСМО «Інспектор» та ЄАІМ ДМС України інформації про вивезення даного товару з митної території України.

На підставі наведеного відповідачем було зроблено висновок про перевищення ОСОБА_1 встановленого статтею 95 МК України транзитного строку доставки товару, що перебував під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб, чим порушено частину 3 статті 470 МК України.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно частини 3 статті 470 МК України, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Статтею 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пункт 3 частини 1 статті 93 МК України передбачає, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 95 МК України, встановлено такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

З копії постанови в справі про порушення митних правил № 6727/20900/18 від 27 листопада 2018 року слідує, що позивач перевищив встановлений строк доставки товару, що перебував під митним контролем до митного органу призначення терміном більше, ніж на 10 діб.

Згідно частини 1 статті 460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Визначення понять «обставини непереборної сили» та «аварія» закріплено пунктом 2 розділу VIIІ Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затв. наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року № 657 (Порядок № 657), відповідно до якого обов`язковою ознакою обставин непереборної сили є надзвичайність та невідворотність. У цьому розділі терміни вживаються в такому значенні: аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи; документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили; обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне [природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або і нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій із товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Залежно від характеру аварії чи обставин і непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції (пункт 3 розділу VIIІ Порядку № 657).

Якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили (пункт 5 Розділу VIIІ Порядку № 657).

Тобто, даними нормами чітко визначено умови неможливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при вирішенні питання щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за частиною 3 статті 470 МК України слід врахувати те, що 12 жовтня 2018 року позивач завантажив сідельний тягач з напівпричепом реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 / НОМЕР_7 з вантажем «Машини пральні побутові, автоматичні, нові- вагою 11600кг», 13 жовтня 2018 року прибув до пункту видачі дозволів ПДВ «Львів», проте, у зв`язку із відсутністю таких дозволів рухатися через кордон не міг з незалежних від його волі обставин. Отримати вказаний дозвіл ОСОБА_1 зміг у порядку живої черги на ПВД «Львів» лише 02 листопада 2018 року, після чого продовжив виконання доставки вантажу і прибув 03 листопада 2018 року в зону митного контролю МАПП «Рава-Руська».

Факт того, що у період з 13 жовтня 2018 року до 30 жовтня 2018 року ПВД «Львів» видача дозволів Польща - Євро 5 та Польща Транзит - Євро 5 не здійснювалася, оскільки їх не було у наявності, підтверджується листом управління Укртрансбезпеки у Львівській області від 12 грудня 2018 року № 11980/05-29/18 (а.с. 27 ).

Окрім того, відповідно до приписів частини 3 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Оскільки зазначені проблеми з оформленням дозволів на поїздку по території іноземних держав вирішувалися на державному рівні (а.с. 28-31), то апеляційний суд визнає такі обставини загальновідомими, а отже такими, що не потребують доказування.

Вказані обставини щодо причин пропуску транзитних строків доставки товару, що перебував під митним контролем, до митного органу призначення водіями СФГ «Клен» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 додатково підтверджуються листом СФГ «КЛЕН» № 32 від 12 грудня 2018 року та не спростовані відповідачем у ході розгляду справи.

Відповідно до статей 73, 76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 458 Кодексу адміністративного судочинства України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

На думку апеляційного суду, матеріалами справи підтверджено, що порушення позивачем строків, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 95 МК України, мало місце не з його вини, а через незалежні від його волі обставини.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Згідно статті 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 495 МК України).

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність скасування постанови відповідача про порушення митних правил № 6727/20900/18 від 27 листопада 2018 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 квітня 2019 року у справі № 444/3817/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 05 вересня 2019 року.