Справа № 640/5327/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 вересня 2019 року № 640/5327/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
доГоловного територіального управління юстиції у м.Києві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
про скасування постанови про накладення штрафу,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління Пенсійного фонду України (далі - позивач та/або ГУ ПФУ в м. Києві) з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач та/або ГТУЮ у м. Києві) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 (далі - третя особа та/або ОСОБА_2 ) та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві Махової Д.А. про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. від 136.03.2019 року ВП №57560611.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 , а виплата перерахунку буде здійснена третій особі в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

ГУ ПФУ в м. Києві наполягає, що ним були вчинено всіх залежних від нього дій, в межах його повноважень з метою виконання рішення суду, а відтак, на думку позивача, застосування до нього штрафу відповідачем є безпідставним.

Також, ГУ ПФУ в м. Києві вважає неправомірним застосування до нього штрафу як до юридичної особи.

Відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано, проте надано належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження.

Третя особа відношення до позову не висловила.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2018 року в адміністративній справі №826/1797/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку підвищення пенсії як інваліду війни 2-ї групи - 350% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищення додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії за шкоду заподіяну здоров`ю - 75% мінімальної пенсії за віком та пенсії за особливі заслуги перед Україною, з урахуванням встановленого ОСОБА_1 24% прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність з урахуванням зміни розміру мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане підвищення пенсії як інваліду війни 2-ї групи - 350% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 44 649 (сорок чотири тисячі шістсот сорок дев`ять) гривень 50 копійок.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане підвищення додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії за шкоду заподіяну здоров`ю - 75% мінімальної пенсії за віком за період з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 9567 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 75 копійок.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію за особливі заслуги перед Україною, з урахуванням встановлених ОСОБА_1 24% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 14 (чотирнадцять) гривень 64 копійки.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

03.10.2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист №826/1797/18.

01.11.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. (далі - державний виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57560611.

05.12.2018 року державним виконавцем винесено вимогу №57560611/4.

17.12.2018 року позивач листом №135656/07 повідомив відповідача, що виплата нарахованих коштів по перерахунку розміру пенсій ОСОБА_1 буде здійснена в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

18.12.2018 року державними виконавцем винесено постанову про накладення штрафу ВП №57560611 у розмірі 5100,00 грн.

23.01.2019 року державним виконавцем повторно винесено вимогу №57560611/4.

Надалі, листом від 07.02.2019 року №24993/07 ГУ ПФУ в м. Києві повідомив відповідача, що виплата нарахованих коштів по перерахунку розміру пенсій ОСОБА_1 буде здійснена в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

13.03.2019 року державним виконавцем винесено постанову ВП№57560611 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві у розмірі 10200,00 грн. (далі - оскаржувана та/або спірна постанова).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII).

Згідно статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частинами 5 та 6 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII).

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Відповідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Згідно із Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №384/2011, Пенсійний фонд України готує пропозиції щодо формування та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, бере у межах своїх повноважень участь у розробленні прогнозних показників економічного і соціального розвитку України та проекту Державного бюджету України, планує свої доходи та видатки, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України, складає звіт про його виконання та подає їх в установленому порядку Міністру праці та соціальної політики для внесення на розгляд Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що вже перераховану суму пенсії не було виплачено стягувачу у зв`язку з відсутністю державного асигнування.

Такі підстави невиконання судового рішення, на переконання суду, є поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить стягувачу, не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Крім того, суд зазначає, що невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Зазначена правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 30.06.2015 року та 03.11.2015 року, 02.02.2016 року (справи №№ 21-1044а15, 21-5099а15, 825/3715/14 відповідно), Верховним Судом, у постановах від 24.01.2018 року (справа № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18)), від 13.06.2018 року (справа № 757/29541/14-а (К/9901/12146/18)) та в ухвалі від 16.07.2018 року (справа №811/1469/18 (Пз/9901/45/18)).

За таких обставин не можливо стверджувати про невиконання позивачем судового рішення, в частині фактичної виплати перерахованої пенсії, без поважних причин, що б було правовою підставою для застосування штрафу, який передбачено статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, станом на 13.03.2019 року у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення з позивача штрафу.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши матеріли адміністративної справи суд приходить до висновку, що спірна постанова не відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві Махової Д.А. про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. від 136.03.2019 року ВП №57560611 є обґрунтованими.

Разом з цим, суд відхиляє посилання позивача на статті 27, 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині неправомірного застосування до нього штрафу як до юридичної особи на підставі норм статей 63, 75 Закону №1404-VIII з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З вказаного слідує, що виконавець при здійсненні заходів щодо примусового виконання рішень керується Законом №1404-VIII.

Тобто, Закон №1404-VIII є спеціальним законом, який врегульовує, серед іншого питання щодо здійснення заходів примусового виконання рішень та відповідальність у виконавчому провадженні.

Враховуючи наведене, доводи ГУ УПФ в м. Києві в цій частині є хибними.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, б. 16, ) до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01001, м. Київ, провулок Музейний, б. 2-д, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві Махової Д.А. про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. від 13.03.2019 року ВП №57560611.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева