Справа № 160/6490/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокуСправа № 160/6490/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
11.07.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просила визнати протиправними та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року № 313997/1-5353-0461 форми "Ф" прийняте Головним управління ДФС у Дніпропетровській області;
- податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року № 313997/2-5353-0461 форми "Ф" прийняте Головним управління ДФС у Дніпропетровській області;
- податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року № 313998/1-5353-0461 форми "Ф" прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області;
- податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року № 313998/2-5353-0461 форми "Ф" прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
06.08.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що згідно з підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у відповіді на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях на відзив на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
19.08.2019 року, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст.ст.205, 243 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до п.3.1 вказаного договору оренди, сума орендної плати за користуванні земельною ділянкою на термін дії договору складає 4049,41 грн.
Орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі земельного податку (п.3.2 Договору).
Пункт 3.3 Договору - розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку.
Пункт 3.4 Договору сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
Термін дії договору визначений у п.2.1 цього Договору: земельна ділянка передається до 09.04.2018 р. Після закінчення терміну договору його дія закінчується.
Відповідачем 07.06.2019 року прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:
- податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року № 313997/1-5353-0461 форми "Ф" прийняте Головним управління ДФС у Дніпропетровській області;
- податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року № 313997/2-5353-0461 форми "Ф" прийняте Головним управління ДФС у Дніпропетровській області;
- податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року № 313998/1-5353-0461 форми "Ф" прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області;
- податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 року № 313998/2-5353-0461 форми "Ф" прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській;
Позивач, вважаючи, що прийняті відповідачем податкові повідомлення рішення є протиправними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) видно, що користування землею в Україні є платним.
З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обов`язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону України «Про оренду землі».
Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, в якій би формі не справлялась плата за землю (чи то у вигляді земельного податку, чи то у вигляді орендної плати), вона у відповідності до положень Податкового кодексу України залишається загальнодержавним податком.
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.
У свою чергу, норми статті 288 Податкового кодексу України містять вичерпні правила визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).
Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки.
Так, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі. Диспозиція розглядуваної норми чітко розрізняє розмір орендної плати (яка визначається договором) та річну суму платежу (яка, в свою чергу, не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру).
Отже, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати, Податковий кодекс України вимагає, аби річний платіж був не менше трикратного розміру земельного податку.
Таким чином, норми Податкового кодексу України застосовують поняття річна сума платежу, яке не є безпосередньо прив`язаним до змісту договору і не є тотожнім поняттю «орендна плата». Відтак, орендна плата може бути однією, а річна сума платежу - іншою. Пріоритет у такому разі варто надавати нормам Податкового кодексу України, які регулюють справляння податків і зборів, адже до них належить і орендна плата.
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Отже, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд вважає, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи наявний розрахунок розміру орендної плати, з якого виходив контролюючий орган та зазначена база нарахування обов`язкового платежу.
У той же час, відсутність такого розрахунку при направленні позивачу податкового повідомлення-рішення, не змінює суму податкового зобов`язання та не звільняє позивача від обов`язку сплати орендної плати за землю у відповідності до норм Податкового кодексу України.
При цьому, суд також звертає увагу на таке.
Зі змісту статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України видно, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. При цьому, з огляду на пріоритетність застосування норм Податкового кодексу України перед нормами інших галузей права у регулюванні податкових правовідносин, недотримання норм земельного, цивільного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок, припинення цього права не впливає на права та обов`язки платників у сфері оподаткування.
Статтею 31 Закону «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі може бути розірваним за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Враховуючи вищенаведені норми Закону та ст.654 Цивільного кодексу України, розірвання договору оренди землі здійснюється у формі договору та відповідні відомості цього договору повинні вноситись до державного реєстру земель.
Суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів повернення земельних ділянок (акти приймання-передачі, тощо) від позивача до орендодавця (Дніпропетровської міської ради).
За таких обставин, оскільки докази закінчення повноважень позивача як орендаря вказаних земельних ділянок відсутні, останній повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку державної або комунальної власності до розірвання Договору та повернення орендодавцеві земельної ділянки, а тому податкові повідомлення-рішення за період 2018-2019 років є обґрунтованими та правомірними.
У силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд доходить висновку про те, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський