Справа № 826/16778/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.06.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління адміністративними будинками управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання протиправним дій та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії начальника управління адміністративними будинками управління справами Апарату Верховної Ради Корната Володимира Володимировича щодо винесення ним розпорядження від 03.09.2018 № 112 «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;

- скасувати розпорядження начальника управління адміністративними будинками управління справами Апарату Верховної Ради Корната Володимира Володимировича від 03.09.2018 № 112 «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.06.2019 провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що посада завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1, яку займав позивач, не належить до публічної служби, а тому спірні правовідносини в даній справі підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що даний спір підсудний саме суду адміністративної юрисдикції, оскільки він приймав присягу державного службовця і йому неодноразово було встановлено відповідні ранги державної служби, що підтверджується записами в його трудовій книжці.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.01.2006 ОСОБА_1 працює на посаді завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1 управління адміністративними будинками управління справами Апарату Верховної Ради України.

Розпорядженням начальника управління адміністративними будинками управління справами Апарату Верховної Ради Корната Володимира Володимировича від 03.09.2018 №112 оголошено догану ОСОБА_1

Із змісту посадової інструкції завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1, затвердженої першим заступником начальника Управління адміністративними будинками 12.10.2016, завідувач сектору належить до професійної групи «Керівники», є штатним співробітником сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1. Призначається на посаді і звільняється з посади наказом начальника Управління у встановленому трудовим законодавством порядку. Завідувач сектору підпорядковується безпосередньо начальнику відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 та заступнику начальника цього відділу. Згідно положень даної посадової інструкції за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, передбачених даною посадовою інструкцією, несе відповідальність у межах, визначених трудовим законодавством.

Отже, зміст посадової інструкції згідно посади, яку обіймає ОСОБА_1 , дає підстави для висновку, що останній не здійснює повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій державного органу.

Крім того, аналіз змісту Положення про управління адміністративними будинками управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням по управлінню справами Апарату Верховної Ради України від 20.03.2018 № 14, свідчить, що управління, будучи складовою майнового комплексу, що забезпечує діяльність Верховної Ради України, є юридичною особою публічного права, створене з метою належного утримання та експлуатації адміністративних будинків Верховної Ради України, об`єктів спеціального та соціального призначення, споруд, іншого нерухомого майна, а також інженерних комунікацій і обладнання, що знаходиться на його балансі або перебувають у користуванні.

Комплексний аналіз змісту наведених актів управління адміністративними будинками дає підстави для висновку, що посада завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1, яку обіймає ОСОБА_1 , не належить до посад державної служби у розумінні Закону України «Про державну службу», оскільки у межах її проходження останній не здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу.

Саме по собі отримання заробітної плати за рахунок коштів державного бюджету не може свідчити про проходження такою особою публічної служби.

При цьому, посилання апелянта на положення постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 в якості обґрунтування належності займаної ним посади до посади державного службовця судовою колегією оцінюється критично з огляду на те, що, по-перше, вказана постанова Уряду України регламентує питання оплати праці працівників державних органів, по-друге, зміст останньої вказує на те, що питання оплати праці працівників управління адміністративними будинками управління справами Апарату Верховної Ради України є відмінним від оплати праці державних службовців.

Колегією суддів також враховується, що постанова Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 703 «Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», додаток 1-1 до якої визначав належність посади завідувача сектору Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України до четвертої категорії державних службовців, втратила чинність з 06.08.2016 на підставі постанови Уряду України від 22.07.2016 № 465.

За таких обставин, на момент виникнення спірних правовідносин відсутні підстави вважати, що посада завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1, яку обіймає ОСОБА_1 , належить до посад державної служби, а перебування у трудових відносинах з управлінням адміністративними будинками управління справами Апарату Верховної Ради України є проходженням публічної служби.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що догану ОСОБА_1 було оголошено на підставі розпорядження від 25.06.2018 № 79, прийнятого відповідно до ст. ст. 147-149 КЗпП України, а не відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу».

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних осіб з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відтак, оскільки трудові відносини між ОСОБА_1 та управлінням адміністративними будинками перебувають поза площиною правового регулювання проходження публічної служби, то в адміністративного суду відсутні повноваження надавати оцінку рішенням та діям відповідача по відношенню до позивача за правилами ч. 2 ст. 2 КАС України.

Крім того, трудові правовідносини між фізичною та юридичною особою публічного права не є обов`язковим свідченням виникнення між ними відносин влади-підпорядкування, чим спростовується твердження позивача про те, що у межах спірних правовідносин Управління адміністративними будинками є суб`єктом владних повноважень.

Щодо доводів апелянта про те, що оскільки згідно запису № 5 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.01.2006 ОСОБА_1 прийняв 07.02.2017 присягу державного службовця, що свідчить про те, що в установленому Законом України «Про державну службу» проходження ним державної служби не було припинено, то останній є державним службовцем, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 15 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Отже, правила припинення державної служби, регламентовані вказаним Законом, не поширюються на посаду, яку обіймає позивач.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, у той час як викладені в апеляцій скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Окружним адміністративним судом міста Києва з урахуванням приписів ст. 19 ЦПК України та з огляду на суб`єктний склад учасників справи вірно зазначено, що розгляд і вирішення даного спору належить до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 802/3530/14-а.

Колегією суддів також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.06.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 09.09.2019.