Справа № 620/1761/19
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року Чернігів Справа № 620/1761/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зайця О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування майнової шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить відшкодувати майнову шкоду в розмірі 1691,61 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що після звільнення відповідача в запас було проведено службове розслідування по факту безпідставного нарахування грошових коштів, в ході якого було встановлено, що старшим солдатом ОСОБА_2 було скоєне дисциплінарне порушення, внаслідок якого він не повинен був отримувати премію, однак командиром ремонтного взводу солдатом ОСОБА_1 не подавався рапорт на преміювання та позбавлення премії, внаслідок чого, безпідставно старшому солдату ОСОБА_2 виплачено премію в розмірі 1681 грн 61 коп підлягають стягненню з выдповыдача.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

На підставі подання військової прокуратури Чернігівського гарнізону від 07.02.2018 року та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2018 №94 було проведено службове розслідування по факту безпідставного нарахування грошових коштів.

На адресу військової частини польова пошта НОМЕР_2 від начальника Чернігівського зонального відділу військової служби правопорядку був надісланий протокол КИЧР № 00234 від 29.09.2015 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 178 КУпАП відносно оператора ПТРК старшого солдата військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 29.09.2015 був затриманий патрулем ВСП в громадському місців АДРЕСА_3 в нетверезому стані.

Доказів про те, коли саме надійшов цей протокол до військової частини та чи був з ним ознайомлений відповідач та коли саме, суду доказів не надано.

Наказом № 119 від 01.10.2015 ОСОБА_2 призначено на посаду оператора відділення протитанкових керованих ракет 1 роти охорони та обслуговування (а.с. 23).

Наказом від 07 жовтня 2015 року № 228 командира військової частини польової пошти НОМЕР_2 оператору ПТРК старшому солдату військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_2 , відповідно до ст. 49 та ст. 58 Дисциплінарного статуту ЗСУ оголошено догану (а.с. 25), в наказі вказано про те, що 29.09.2015 на адресу війсткової частини надісланий протокол від 29.09.2015 відносно опреатора ПТРК.

Оператор ПТРК не відносився до підлеглих командира ремонтного взводу солдата ОСОБА_1 .

Крім того, в наказі вказано, що контроль за виконанням наказу покладено на начальника штабу першого заступника командира військової частини.

В акті службового розслідування від 02.04.2018 зазначено про те, що хоча ОСОБА_2 було оголошено догану, але премія за вересень місяць 2015 року виплачена в повному обсязі. Також в акті зазначено, що рапорт на преміювання та позбавлення премії ОСОБА_2 командиром ремонтного взводу ОСОБА_1 до стройової частини не надавався, у звязку із чим не було внесено даний проступок в наказ на преміювання, отже відповідачем було порушено вимоги п. 2.3 та нанесена шкода державі, так як виплачена премія за вересень місяць 2015 року.

Однак, суду не подано жодного доказу на підтвердження того, що оператор ПТРК старший солдат військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_2 був підлеглим командира ремонтного взводу солдатом ОСОБА_1 .

Крім того, як встановлено, проступок був вчинений 29.09.2018, коли саме був з ним ознайомлений відповідач, суду доказів не надано.

Як вбачається із Інструкції про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. Отож, такі рапорти подаються на підставі поданої командою.

Однак суду не надано відомості про те, коли було подано команду про подання рапортів в вересні 2015 року та до якого часу необхідно було подати рапорти безпосереднім керівникам, так як вчинено проступок було 29 вересня 2015 року.

Суду не надано доказів того, чи міг його безпосередній командир подати рапорт до 30.09.2015, чи був ознайомлений із надісланим протоколом про вчинення проступку та коли, а також чи був відповідач безпосереднім керівником ОСОБА_2 .

Крім того, суд зауважує, що відповідно до п. 2.3 Інструкції, командир військової частини позбавляє премії військовослужбовців повністю, отже це повноваження не належить до повноважень командира ремонтного взводу.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі за текстом - Положення) визначено, що відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

За змістом пунктів 2, 13, 31 Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

Відповідно до статті 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Згідно із частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Отож, суд вважає, що викладені висновки в акті службової перевірки відносно того, що командиром ремонтного взаводу ОСОБА_1 було порушено вимоги Інструкції про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 п. 2.3 та нанесена шкода державі, здійснені на припущеннях.

Таким чином, суд установив, що будь-яких інших доказів, які підтверджували б вину відповідача у заподіянні шкоди військовій частині НОМЕР_1 , крім первинних даних бухгалтерського обліку та акта службової перевірки, висновки якого, в дослідженій частині, ґрунтуються на припущеннях, матеріали справи не містять.

Тому, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність вини у діях відповідача щодо завдання шкоди державі на суму 1691,61 грн, у звязку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Заяць