Справа № 448/1122/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року№ 857/8913/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника відповідача громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 - адвоката Самолюка Василя Васильовича на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року у справі №448/1122/19 (суддя Білоус Ю.Б., рішення ухвалене о 17/09 год, м.Мостиська) за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Прикордонний загін, ДПСУ відповідно) звернувся до суду із позовом до громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 (далі - Громадянин) про затримання іноземця, до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), на строк визначений статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив представник відповідача - адвокат Самолюк В.В., який із покликанням невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, на невідповідність висновків суду щодо вчинення його довірителем правопорушення передбаченого частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), так як станом на час розгляду цієї справи відсутнє рішення суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за цією нормою. Зазначає, що Громадянина затримано із документами, які дають право на законне перебування на території України (довідка про звернення за захистом). Зауважує, що законодавство з прикордонних питань не обмежує таких осіб перебувати, в тому числі, у прикордонному контрольованому районі за умови наявності документів, що посвідчують особу та надають право для перебування на території України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на час розгляду справи остаточного рішення з приводу заяви відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту Державною міграційною службою України не прийнято та з урахуванням того, що останній намагався незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Польща поза пунктом пропуску, відсутність постійного місця проживання та законного джерела існування на території України, то є всі правові підстави для затримання відповідача до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням його до ПТПІ на строк визначений частиною одинадцятою статті 289 КАС.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Громадянин, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель Республіки Афганістан потрапив на територію України незаконним шляхом.

Перебуваючи на території України, 24.07.2019 о 07/10 год відповідач був затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Смільниця» на окраїні н.п.Терло на відстані 800 метрів від лінії державного кордону на напрямку 411 прикордонного знаку на території Старосамбірського району Львівської області, спільно з 13 громадянами Республіки Афганістан, за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Республіки Польща, тобто вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 204-1 КУпАП.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією протоколу про адміністративне затримання від 24.07.2019; копією протоколу про адміністративне правопорушення від 24.07.2019 ЗхРУ №331585; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від цієї ж дати (а.с.7-13).

Під час затримання Громадянина встановлено, що останній звернувся до органу міграційної служби із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та отримав Довідку про звернення за захистом в Україні №009290, термін якої продовжений до 04.11.2019 (а.с.3).

Станом на час розгляду судом даного позову остаточного рішення з приводу цього звернення не прийнято.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до вимог частини третьої статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

За змістом статті 6 Закону №3773-VI іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

Нормами пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Згідно з частиною першою статті 289 КАС за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

У частині другій статті 289 КАС вказано, що заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

За частиною одинадцятою статті 289 КАС строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Щодо доводів апелянта про те, що незаконність дій відповідача стосовно порушення ним частини другої статті 204-1 КУпАП не встановлено рішенням суду, то апеляційний суд не приймає такі до уваги, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції 05 серпня 2019 року постановою Старосамбірського районного суду Львівської області Громадянина визнано винним за частиною другою статті 204-1 КУпАП та обрано йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн в дохід держави. Вказане судове рішення набрало законної сили 16.08.2019.

При цьому, цим судовим рішенням підтверджено, що відповідач 24.07.2019 о 07/10 год разом із групою осіб намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Республіку Польщу, чим порушив вимоги законодавства України з прикордонних питань.

З огляду на викладене, суд першої інстанції із урахуванням наведених вище обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для затримання відповідача до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням його до ПТПІ на строк визначений частиною одинадцятою статті 289 КАС.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача громадянина Республіки Афганістан ОСОБА_1 - адвоката Самолюка Василя Васильовича залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін