Справа № 460/718/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2019 року м. Рівне №460/718/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Держпраці у Київській області
визнання інспекційного відвідування незаконним, визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання інспекційного відвідування проведеного в період з 08.02.2019 по 11.02.2019 незаконним, визнання протиправною та скасування постанови №КВ342/1721/АВ/ТД/ФС-157 від 05.03.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач провів інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , на предмет не оформлення трудових відносин. На думку позивача інспекційне відвідування було здійснено з істотними процедурними порушеннями: 1) перевірка проведена у відсутності об`єкта відвідування/уповноваженої ним особи; 2) направлення на проведення інспекційного відвідування, вимога про надання документів були вручені неуповноваженій особі. Позивач вказав, що направлення на проведення інспекційного відвідування не містило строку здійснення заходу, а отже воно є нечинним (недійсним). Таким чином, всі дії відповідача, які були здійснені на підставі недійсного направлення, зокрема, відібрання пояснень у осіб, складання вимоги про надання документів, складання Акту перевірки, є незаконними. Зазначив також, що відповідач не мав права проводити перевірку лише в присутності ОСОБА_2 (особи, яка, на думку відповідача, працювала без оформлення трудового договору, відтак, апріорі була не уповноваженою особою). Відповідач не мав права вручати вказаній особі вимогу про надання документів. Встановивши факт відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи відповідач зобов`язаний був скласти акт про неможливість проведення інспекційного відвідування. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 11.04.2019 було відкрито провадження в справі та вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якій, мотивуючи власну позицію, вказує на те, що дійсно, ним було проведене інспекційне відвідування позивача. За результатами інспекційного відвідування складений акт № КВ342/1721/АВ від 11.02.2019. щодо виявлених порушень. Оскільки у ФОП ОСОБА_1 під час інспекційного відвідування було встановлено явне порушення законодавства про працю, Головним управлінням Держпраці у Київській області було накладено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №В342/1721/АВ/ТД/ФС-157 на ФОП ОСОБА_1 . Зазначає, що Головним управлінням Держпраці у Київській області повністю була дотримана процедура повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи вручення поштового відправлення №403. Звертає увагу на те, що позивачем не було надано зауважень до акту інспекційного відвідування перед винесенням оскаржуваної постанови, в зв`язку з вищевикладеним просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій звертає увагу на те, що посвідчення (направлення) на проведення інспекційного відвідування є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку, а тому, оскільки в ньому не зазначено такого строку, воно є нечинним (недійсним), що у свою чергу тягне за собою неправомірність подальший дій відповідача по проведенню інспекційного відвідування, відібрання пояснень у осіб, складання вимоги про надання документів, складання Акту перевірки та ін. Зазначив також, що у відповідача відсутні належні докази, які б підтверджували повноваження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на отримання вимоги про надання документів і надання запитуваних документів, крім того цих осіб не було наділено повноваженням допускати посадових осіб відповідача до перевірки, оскільки вказані вище особи не є і не були представниками позивача.

Ухвалою суду від 11.04.2019 було відкрито провадження в справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В подальшому ухвалою суду від 23.05.2019 клопотання ФОП ОСОБА_1 було задоволено, суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02.07.2019 та 25.07.2019 від представника позивача та представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги належить задовольнити при цьому судом встановлено наступне.

06.02.2019 Головне управління Держпраці у Київській області прийняло наказ №764 про проведення інспекційного відвідування в термін з 08.02.2019 по 21.02.2019 у ТЦ «Метроград», зокрема у відповідача ФОП ОСОБА_1

11 лютого 2019 року інспектором праці Литвинюком Дмитром Валентиновичем проведено Інспекційне відвідування у відповідача, внаслідок чого складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № КВ342/1721/АВ.

05 березня 2019 року уповноваженими посадовими особами винесено постанову про накладення штрафу № КВ342/1721/АВ/ТД/ФС-157 на ФОП ОСОБА_1 у сумі 375570 грн. за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за порушення вимог ч. ч. 1 ст.21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України - ФОП ОСОБА_1 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Не погоджуючись з винесеною постановою про накладення штрафу від 05.03.2019, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, відображених в акті перевірки і винесеного на підставі них спірного правового акта індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Доказами в адміністративному судочинстві є відповідно до ч.1 ст.72 КАС України будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Докази суду надають відповідно до ч.3 ст.77 КАС України учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Кодексу законів про працю України державний нагляд за додержанням законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці здійснюють, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Повноваження Головного управління Держпраці у Київській області щодо проведення перевірок передбачені Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 №386, Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295).

Також, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 року № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877).

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп.7 п. 6 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №386, Держпраця України з метою організації своєї діяльності має право видавати в установленому порядку роботодавцям, суб`єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов`язкового державного страхування, обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Також, повноваження, права та обов`язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, Конвенціями Міжнародної організації праці, ратифікованих Законами України "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 08.09.2004 № 1985-ІV та "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві" від 08.09.2004 № 1986-ІV.

Згідно з приписами п.2, 3 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Підпунктом 5 пункту 5 Порядку №295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.

У відповідності до вимог ч.ч. 1-4 ст. 7 Закону № 877, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Так, інспекційне відвідування стосовно позивача було проведено на підставі наказу Головного управління Держпраці у Київській області №764 від 06.02.2019 на виконання якого було видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 08.02.2019 №342.

Сторонами були долучені до матеріалів справи належним чином засвідчені копії направлення на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 при цьому, долучена позивачем копія такого направлення не містить дати початку та дати закінчення заходу.

В судовому засіданні 06.06.2019 на виконання ухвали суду від 23.05.2019 про витребування оригіналу направлення на проведення інспекційного відвідування №342 від 08.02.2019 уповноваженим представником позивача було надано суду для огляду оригінал такого направлення та підтверджено той факт, що таке направлення не містить дати початку та дати закінчення інспекційного заходу.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що якщо посвідчення (направлення) не містить строку здійснення заходу то воно є нечинним, а отже і проведення перевірки на підставі такого направлення є протиправним відповідно до вимог Закону № 877.

Суд критично ставиться до копії направлення на проведення інспекційного відвідування №342 від 08.02.2019 яка була долучена відповідачем разом з поданням відзиву на позовну заяву та до його твердження, що таке направлення містить дату початку 08.02.2019 та дату закінчення 11.02.2019 інспекційного відвідування оскільки дослідженим в судовому засіданні оригіналом такого направлення яке надав представник позивача спростовується проставлення дати початку та дати закінчення заходу, крім того представник відповідача не забезпечив явку свого уповноваженого представника в судове засідання та подання оригіналу свого примірнику направлення натомість подав 25.07.2019 клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відтак, результати такого інспекційного відвідування отримані не у встановлений законом спосіб, що не може свідчити про їх допустимість та належність в розумінні ст.73 та ст.74 КАС України.

Крім того відповідно до вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу (п.2).

За таких обставин, акт інспекційного відвідування, який містить не підтверджену інформацію, а також результати якого отримані не у встановлений законом спосіб, не може бути належною підставою у розгляді справи про накладання штрафу.

Крім того, системний аналіз правових норм Порядку №509 свідчить про те, що уповноважена посадова особа вправі розпочати розгляд справи про накладення штрафу за умови встановлення факту повідомлення суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку №509. Проте, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про накладання штрафу, що також свідчить про передчасність прийняття оспорюваної постанови.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо решти доводів представника позивача та відповідача, суд зазначає, що за практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність проведеного інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 та постанови про накладення штрафу № КВ342/1721/АВ/ТД/ФС-157, оскільки перевірка була проведена на підставі нечинного направлення на проведення інспекційного відвідування, а оскаржувана постанова прийнята із порушенням встановленого порядку розгляду справи про накладання штрафу та на підставі матеріалів, отриманих не у спосіб, встановлений законом, а відтак, поза межами правового поля.

За наведеного, відповідні позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають до задоволення у повному обсязі.

Враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оригінали квитанцій від 25.03.2019 №ПН3337073 та №ПН3337089 про сплату судового збору в сумі 768,40 грн. та в сумі 3755,70 грн. відповідно, знаходяться у матеріалах справи (а.с.3, 4).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати проведення інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) Головним управлінням Держпраці у Київській області фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про що складено акт інспекційного відвідування № КВ342/1721/АВ від 11.02.2019 протиправним.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Київській області №КВ 342/1721/АВ/ТД/ФС-157 від 05.03.2019, якою накладено штраф у розмірі 375570 грн. на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Держпраці у Київській області (, 04060, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВАВІЛОВИХ, будинок 10) судовий збір в сумі 4524,10 грн. (чотири тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні десять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Махаринець Д.Є.