Справа № 640/6439/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6439/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Шурка О.І.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, треті особи: Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Сірош Микола Васильович, про визнання протиправними дій та рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, треті особи: Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Сірош Микола Васильович, про визнання протиправними дії Уповноваженого Верховної ради України з прав людини щодо прийняття наказу від 4 квітня 2019 року "Про призначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України" № 191/к та про визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 4 квітня 2019 року "Про призначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України" № 191/к.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

24.04.2019 від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 4 квітня 2019 року № 191/к.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2019 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2019 та прийняти нову постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з наступного:

- позивач належить до членів Комісії, які обіймають посаду згідно призначення, а тому, зупинення дії акту призначення наступного члена Комісії за квотою одного й того ж суб`єкта владних повноважень мають ознаки вирішення спору по суті, що позбавляє суд права застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 04.04.2019 № 191/к;

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Насамперед, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо та достатньо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Додатково, необхідно наголосити на тому, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте, суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та обставинам, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та про відсутність підстав для її задоволення на даному етапі, оскільки, запропонований заявником спосіб забезпечення адміністративного позову в даному випадку є передчасним та фактично вирішує спір до розгляду справи по суті, шляхом зупинення дії наказу, без його дослідження на предмет відповідності положенням чинного законодавства.

Посилання на очевидну протиправність оскаржуваного наказу відповідача, не можуть вважатись такими без належної перевірки та підлягають дослідженню з наданням їм правової оцінки під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає, що, оскаржуваний в даній справі наказ не містять тих положень, реалізація яких може мати саме невідворотні наслідки для позивача, що слугують підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення його дії.

Відповідно до положень ст. 94 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", до складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України обираються (призначаються) шістнадцять членів, які є громадянами України, мають повну вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права не менше п`ятнадцяти років. Зокрема, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини призначаються два члени Комісії з числа осіб, які не є суддями.

Згідно з приписами ст. 92 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.

Особливістю проходження публічної служби у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України є її поділ на конкурсну (вибори) та розпорядчу (призначення). У свою чергу, позивач належить до членів Комісії, які обіймають посаду згідно призначення, а тому, зупинення дії акту призначення наступного члена Комісії за квотою одного й того ж суб`єкта владних повноважень мають ознаки вирішення спору по суті, що позбавляє суд права застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 04.04.2019 № 191/к.

Колегія суддів вважає, що посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства. Заявником не наведено у чому саме може полягати неможливість або ускладнення виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Інші ж доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Окружного адміністративного суду м. Києва про неможливість забезпечення позову без розгляду справи по суті та стосуються обставин справи та розгляду позову по суті.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, в її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2019 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено 04.09.2019.