Справа № 804/5290/16
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2019 року Справа № 804/5290/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підпрємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
- визнати протиправними дії ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області з 25.11.2013 року щодо проведення невиїзної документальної позапланової перевірки ОСОБА_1 з питань неподання в установлений законом строк податкової декларації або розрахунків;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 року (суддя Верба І.О.) провадження у справі відкрито.
22.09.2016 року відповідачем подано заперечення проти позову, у якому просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що копія наказу про проведення перевірки від 22.11.2013 року №475 та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення 22.11.2013 року, яке повернуто з відміткою про неможливість вручення. Перевіркою встановлено, що позивач у 4 кварталі 2011 року отримала доход як фізична особа у вигляді додаткового блага з АТ «Укрсиббанк» у сумі 537648,19 грн., однак подала декларацію про майновий стан і доходи з нульовими показниками. Оскільки на суми доходу, отримані як додаткове благо, податок з доходів фізичних осіб не нараховувався та до бюджету не сплачувався, він нарахований за результатами перевірки оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року (суддя Верба І.О.) позовні вимоги задоволено частково.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року (колегія суддів - Дадим Ю.М., Богданенко І.Ю., Уханенко С.А.) апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Сергіївни - залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 11.05.2019 року (колегія суддів - Васильєва І.А., Пасічник С.С., Юрченко В.П.) постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року скасовано в частині відмовлених позовних вимог. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2019 року справу розподілено судді Голобутовському Р.З.
Ухвалою від 17.07.2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Голобутовським Р.З.; постановлено розглянути справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання для вирішення питань передбачених в ч. 2 ст. 173 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явились, клопотань про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка будь-якого учасника справи в судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
29.08.2019 року судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст.ст.205, 243 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до інформації з управління міграційної служби України у Дніпропетровській області від 29.08.2013 року громадянка ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.118).
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України та наказу №475 від 22.11.2013 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 , яка протягом 2011 року отримувала дохід у вигляді додаткового блага, з якого при нарахуванні не утримувався податок на доходи фізичних осіб, про що складено акт від 05.12.2013 року №1089/04-61-17-03/ НОМЕР_1 (а.с.105-108).
Висновком документальної позапланової невиїзної перевірки встановлені порушення позивачем:
- підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту «в» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України у результаті неподання податкової декларації за період, що перевірявся, в тому числі за 2011 рік;
05.12.2013 року відповідачем складено акт №113/04-61-17-03/287309783 «Про неявку ОСОБА_1 для ознайомлення, підписання та отримання акту документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , яка протягом 2011 року отримувала дохід у вигляді додаткового блага, з якого при нарахуванні не утримувався податок на доходи фізичних осіб» (а.с.112).
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення отримано ОСОБА_3 - особою, що проживає за зареєстрованою адресою позивача по АДРЕСА_3 (а.с.114).
Судом встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято за наслідками проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки з питань оподаткування податком на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, отриманих як додаткове благо, з якого при нарахуванні не утримувався податок на доходи фізичних осіб протягом 2011 року.
З акту перевірки видно наступне:
- ОСОБА_1 як фізична особа податкову декларацію про майновий стан і доходи платника податків з приводу декларування доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, до ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська за 2011 рік не надала;
- згідно з інформацією ЦБД Державного реєстру фізичних осіб ДПС України із сум отриманого доходу, отриманого як додаткове благо - 537648,19 грн. податок з доходів фізичних осіб не нараховувався та до бюджету не сплачувався.
З огляду на встановлені актом перевірки порушення, оскаржуване податкове повідомлення-рішення складається з наступних сум:
- 170 грн. - штрафна санкція за неподання декларації про майновий стан і доходи платника податків із задекларованою сумою додаткового блага.
Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.
Пунктом 1.2.2 договором визначено, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплати штрафи та інші грошові платежі згідно умов договору на рахунок № НОМЕР_2 в АКІБ «Укрсиббанк».
Згідно з пунктом 1.3 договору плата за кредит (під терміном «плата за кредит» в цьому договорі розуміються як проценти, так і комісії): за використання кредитних коштів за цим договором встановлюється процента ставка в розмірі 13,50% річних, якщо не встановлена інша ставка.
Відповідно до пункту 1.3.4 договору нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем. Пунктом 1.3.5 договору визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти у строк з 1 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.
На підставі пункту 1.3.6 договору позичальник сплачує банку комісію за надання кредиту у розмірі 20 доларів США у день надання кредиту. Комісія нараховується у національній валюті України і сплачується на рахунок НОМЕР_3 згідно умов кредитного договору.
Пунктом 1.4 договору визначено, що цільове призначення (мета) кредиту: поточні потреби позичальника.
Відповідно до пункту 1.6 договору сторони погодили наступну черговість погашення позичальником своїх грошових зобов`язань за цим договором: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за договором. У випадку переказу/перерахування коштів на погашення будь-яких грошових зобов`язань позичальника за цим договором з порушенням вищевказаної черговості, банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов`язань, відповідно до викладеної в цьому пункті договору черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.
Згідно з пунктом 9.9 договору банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог НБУ та умов договору. У випадку наявності суперечок між сторонами в якості письмових доказів невиконання зобов`язань позичальника, що мають пріоритетне значення, приймають виписки про стан розрахунків, первинні документи (платіжні доручення позивальника), дані балансу, надані банком і т.д., якщо позичальник не доведе недійсність наданих банком документів або не надасть інших доказів виконання зобов`язань за договором (а.с.53-58).
До вказаного кредитного договору, сторонами договору складено графік погашення кредиту, графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту та додаткову угоду №1 (а.с.59-64).
З виписки за кредитним договором з 19.07.2007 року по 11.10.2011 року видно наступне:
Відтак, сума заборгованості, що списана банком становить 450023,91 грн., а сума відсотків, що списана - 4176,98грн.
Також, вказаним повідомленням позивачу роз`яснено, що анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, у зв`язку з чим необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.
08.02.2012 року АТ «Укрсиббанк» надіслано до СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, в якому в графі 4773 визначено суму нарахованого доходу ОСОБА_1 у розмірі 537648,19 грн. без утримання податку (а.с.90-94).
Відповідно до поданої копії податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2011 рік у графі 01.13 «додаткове благо» позивачем не визначено сум податку, утриманого (сплаченого) податковим агентом, та сум податку, які підлягають сплаті платником податку самостійно (а.с.119-121).
Не визнаючи вказану суму додатковим благом, позивачем зазначено, що списана сума є обліком непогашених відсотків та не може включатись до річного оподатковуваного доходу.
Вирішуючи питання відповідного зарахування сум списаних банком коштів на підставі виписки за кредитним договором, наданих довідок-розрахунків заборгованості за кредитом, по процентам за користуванням кредитом, по комісії, та сплаченої пені, судом встановлено, що:
Відповідно до копій платіжних доручень про сплату держмита та інформаційно-технічного забезпечення, банком було витрачено та списано 3550 грн.
Підсумовуючи викладене, судом встановлено, що прощена банком сума складається з:
- 3550 грн. - заборгованість за відшкодування понесених АТ «Укрсиббанк» витрат на примусове стягнення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.
Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти та/або штрафні санкції нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Відтак, виходячи з вищевикладеного, оподаткуванню підлягає тільки основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, а саме - 450023,91 грн.
А отже, підлягає оподаткуванню, як додаткове благо, лише сума основного боргу - 450023,91 грн.
Вираховуючи суму податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за 2011 рік, суд виходить із наступної формули:
- десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2011 року, складає 941 х 10 = 9410 грн.;
- утримано податковим агентом податку за 2011 рік у сумі 32 грн.;
Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Також, судом встановлено, що до суми штрафних (фінансових) санкцій включено суму штрафу у розмірі 170 грн. за неподання ОСОБА_1 декларації про майновий стан і доходи фізичних осіб за 2011 рік.
Судом встановлено, що штрафна санкція за вказане порушення накладена на позивача на підставі пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України, яким передбачено накладення штрафу в розмірі 170 гривень за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності.
Характерною особливістю цього правопорушення є те, що його склад не охоплює випадків, неподання платником податків - фізичною особою декларації чи включення до неї перекручених (недостовірних) даних про суми одержаних доходів, понесених витрат та якщо такі дії платника призвели до заниження суми оподатковуваного доходу, відповідальність за які передбачена підпунктом 120.1.1. Таким чином відповідальність платника податку - фізичної особи за загальної нормою пункту 120.1 наставатиме лише у випадках несвоєчасного подання податкових декларацій чи такого включення до неї перекручених (недостовірних) даних про суми одержаних доходів, понесених витрат та якщо такі дії платника не призвели до заниження суми оподатковуваного доходу.
У цьому випадку дії ОСОБА_1 по невключенню до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік призвели до заниження суми оподатковуваного доходу тобто правопорушення по невключенню до податкової декларації сум оподатковуваного доходу врегульовані іншими статтями Податкового кодексу України, якими відповідно і накладаються штрафні санкції та охоплюють всі можливі аспекти, що потягли заниження суми оподатковуваного доходу, в тому числі і невключення вказаних сум у податкову декларацію.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про протиправність дій контролюючого органу по накладенню штрафу за невідображення в податковій декларації сум оподатковуваного доходу за 2011 рік, передбаченого статтею 120 Податкового кодексу України, а тому скасовує податкове повідомлення-рішення в частині накладення штрафу у розмірі 170 грн.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області з 25.11.2013 року щодо проведення невиїзної документальної позапланової перевірки ОСОБА_1 з питань неподання в установлений законом строк податкової декларації або розрахунків, то суд зазначає наступне.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України та наказу №475 від 22.11.2013 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 , яка протягом 2011 року отримувала дохід у вигляді додаткового блага, з якого при нарахуванні не утримувався податок на доходи фізичних осіб, про що складено акт від 05.12.2013 року №1089/04-61-17-03/ НОМЕР_1 (а.с.105-108).
Як передбачено п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Як передбачено п. п. 78.1.2. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію або розрахунки, якщо їх подання передбачено законом.
Відповідно до п. 79.1 і п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Згідно з п. 79.3 ст. 79 Податкового кодексу України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що податковим органом не порушено процедурних питань складення, надіслання, та строків прийняття наказу про проведення перевірки №475 від 22.12.2013 року та проведення такої перевірки.
Факт свідомого невключення до податкової декларації про майновий стан і доходи платника податків доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, до ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, є доведеним у судовому засіданні, а тому правомірним наслідком такого невключення є проведення перевірки податковим органом з відповідним нарахування неоподаткованих позивачем сум.
Відтак, суд не бере до уваги доводи позивача щодо відсутності у відповідача підстав для проведення невиїзної позапланової документальної перевірки, оскільки матеріали справи свідчать про протилежне.
Щодо посилань позивача на те, що акт перевірки не відповідає вимогам чинного законодавства, а відомості, що у ньому містяться є суперечливими, суд вважає за необхідне зазначити, що висновки акта перевірки не створюють будь-яких перешкод для діяльності платника податків, а є особистою думкою посадових осіб податкового органу, що проводять перевірку, відносно поведінки платника податків.
Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Суд зазначає, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Відтак, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб`єктивних прав та обов`язків особи.
Втім, дії податкового органу з проведення перевірки не відповідають наведеним ознакам, позаяк являють собою лише службову діяльність працівників податкового органу на виконання своїх посадових обов`язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог чинного законодавства. Так, саме по собі проведення перевірки не створює для суб`єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав у сфері публічних правовідносин.
З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області з 25.11.2013 року щодо проведення невиїзної документальної позапланової перевірки позивача.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Що стосується стягнення судових витрат, то суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, документально підтверджені позивачем судові витрати - судовий збір, сплачений згідно з квитанціями від 17 серпня 2016 року №186946655 на суму 1116,03 грн., від 18 жовтня 2016 року №0656-3938-3932-0323 на суму 551,21 грн., підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 284 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 2, 73, 77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський