Справа № 440/2832/19
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2832/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Центрального регіону України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової прокуратури Центрального регіону України про - визнання дій військової прокуратури Центрального регіону України щодо деприміювання позивача за результатами роботи у січні 2019 року протиправними, зобов`язавши військову прокуратуру Центрального регіону України здійснити перерахунок належного позивачу грошового забезпечення у січні 2019 року з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", наказів Генерального прокурора України від 09.08.2017 № 234 та Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260;

- зобов`язання військової прокуратури Центрального регіону України виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням за січень 2019 року;

- зобов`язання військової прокуратури Центрального регіону України видати позивачу довідку про нараховане грошове забезпечення для обчислення пенсії, з урахування проведеного перерахунку.

Підставою для звернення до суду позивач вважає порушення своїх прав внаслідок депреміювання відповідачем за результатами роботи у січні 2019 року.

В судове засідання позивача та відповідач не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або повідомлення причин неявки.

Частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Також на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням наведеного, суд визнав за можливе розглядати справу без участі сторін в письмовому провадженні без здійснення фіксування судового засідання технічними засобами.

У відзиві на позов відповідач зазначав про безпідставність тверджень позивача, оскільки при прийнятті рішення щодо невиплати премії ОСОБА_1 за січень 2019 року, Військова прокуратура Центрального регіону України діяла на підставі у межах повноважень та у спосіб, визначені Законом України «Про прокуратуру» та Положенням про преміювання працівників органів прокуратури України. Зауважував, що преміювання працівників органів прокуратури є дискреційними повноваженнями керівника регіональної прокуратури, яке він реалізує на власний розсуд з урахуванням сумлінного, своєчасного та якісного виконання завдань, доручень та службових обов`язків відповідним працівником та залежить від особистого вкладу працівника в загальні результати роботи

05.09.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач звертає увагу на те, що за лютий та травень 2019 року, коли він перебував на лікарняному, йому також виплачувалася премія у розмірі 40 %. Також позивач посилається на те, що відповідачем не дотримано вимог Положення про преміювання, затвердженого наказом Генерального прокурора № 234 від 09.08.2017, яке передбачає чіткі умови та порядок для преміювання прокурорів.

Дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом Генеральної прокуратури України від 31.03.2017 №147-вк ОСОБА_2 .А призначено з 07.04.2017 на посаду військового прокурора Полтавського гарнізону Центрального регіону України.

Наказом Військової прокуратури Центрального регіону України від 14.01.2019 №32к ОСОБА_1 звільнено від виконання обов`язків військової служби за станом здоров`я з 04.01.2019.

Пунктом 3 наказу Військової прокуратури Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к вирішено за неналежне виконання службових обов`язків та з урахуванням особистого вкладу в загальні результати роботи не виплачувати премію, зокрема, ОСОБА_1

Позивач, не погоджуючись із такими діями звернувся до суду із вказаним позовом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про прокуратуру», керівник регіональної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

За приписами статті 81 Закону України «Про прокуратуру», заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

При вирішенні спорів про виплату премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Порядок, умови та розмір виплати премій прокурорсько-слідчим працівникам органів прокуратури визначений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та Положенням про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 19.08.2017 №234 /далі Положення/.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці надано право здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання.

Премії виплачуються працівникам щомісяця на підставі наказів Генерального прокурора України, керівників регіональних прокуратур, ректора Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Розмір премії визначається відповідно до об`єктивної оцінки роботи працівника, члена Комісії та їх особистого внеску в загальні результати роботи у відсотках до посадового окладу або місячної заробітної плати працівника (крім доплат за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та за виконання обов`язків тимчасово відсутнього керівника) і члена Комісії (п.п. 3, 4 Розділу І Положення).

У відзиві на позов відповідач зазначив, що пункт 3 наказу Військової прокуратури Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к стосується ОСОБА_1 лише в частині відсутності особистого вкладу в загальні результати роботи.

З огляду на викладене, твердження позивача щодо відсутності проступків, накладення адміністративного чи дисциплінарного стягнення (неналежного виконання обов`язків) відповідачем не заперечується, оскільки премія ОСОБА_1 не нарахована саме з підстави відсутності особистого вкладу в загальні результати роботи.

Суд погоджується з позицією відповідача, що преміювання працівників прокуратури є дискреційними повноваженнями її керівника, які він реалізує на власний розсуд з урахуванням сумлінного, своєчасного та якісного виконання, завдань, доручень та службових обов`язків відповідним працівником.

Суд вважає, що лише безпосередні керівники можуть визначити: обсяг виконуваної роботи певною особою у порівнянні з іншим кадровим складом; особистий внесок у результат спільної праці; якість виконуваної роботи. Питання преміювання позивача відноситься до виключних дискреційних повноважень безпосередніх керівників позивача.

Беручи до уваги те, що позивач протягом січня 2019 року фактично працював 3 робочі дні (2-4 січня), у відповідача були необхідні підстави для депреміювання позивача у січні 2019 року.

Стосовно доводів позивача щодо обов`язку відповідача виплатити премію у розмірі 10% від посадового окладу, суд зазначає наступне.

Статтями 89-90 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що фінансування органів прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та згідно із кошторисами та щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці

Тобто, розмір 10% посадових окладів - це визначений розмір фонду преміювання перед початком кожного фінансового року, а не розмір мінімальної премії за поточний місяць роботи.

Стосовно посилання позивача на те, що за лютий та травень 2019 року, коли він перебував на лікарняному, йому також виплачувалася премія у розмірі 40 % суд зазначає, що виплата премії позивачу у лютому та травні 2019 року не є предметом розгляду даної справи. Якщо позивач вбачає непослідовність та протиправність дій керівника, він не позбавлений права звернутися до нього із заявою про скасування премій за лютий та травень 2019 року.

Щодо посилання позивача на порушення військовим прокурором Центрального регіону України Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора № 234 від 09.08.2017, а саме: не врахування чітких підстав для депреміювання суд зазначає наступне.

За приписами пунктів 3-4 зазначеного Положення премії виплачуються на підставі відповідних наказів. Розмір премій визначається відповідно до об`єктивної оцінки роботи працівника, члена Комісії та їх особистого внеску в загальні результати роботи у відсотках до посадового окладу або місячної заробітної плати працівника (крім доплат за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та за виконання обов`язків тимчасово відсутнього керівника) і члена Комісії.

Зазначена норма кореспондує з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», згідно якої керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці надано право здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи.

Аналіз викладених норм свідчить, що преміювання це право, а не обов`язок керівника прокуратури, підставою для реалізації якого є оцінка особистого вкладу працівника в результати роботи.

Разом з тим, суд враховує, що наказ Військової прокуратури Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к, яким позивача було позбавлено премії за січень 2019 року, позивачем не оскаржено і він є чинним.

Враховуючи вищенаведене, оскаржені дії військової прокуратури Центрального регіону України щодо депреміювання ОСОБА_1 у січні 2019 року вчинені на підставі та у межах повноважень, наданих відповідачу Положенням від 19.08.2017 № 234, постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 та Законом України «Про прокуратуру».

Відтак, підстави для зобов`язання Військової прокуратури Центрального регіону України виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням за січень 2019 року та видати довідку про нараховане грошове забезпечення для обчислення пенсії, з урахування проведеного перерахунку у суду відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підпунктом 15 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової прокуратури Центрального регіону України (вул. Болбочана Петра, 8, м. Київ, 01014) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя К.І. Клочко