Справа № 620/1891/19
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року Чернігів Справа № 620/1891/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Федорок К.М.,

за участю представника позивача Іващенка В.І., представника відповідача Бисикало Т.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Чернігівській області від 20.06.2019 № 0 та № 0.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що при проведенні інвентаризації товариством на початку 2017 року було з`ясовано, що на його балансі в якості власних основних засобів безпідставно перебуває майно пайового фонду КСП «Іскра», яке товариство, як правонаступник, має зберігати та видавати на вимогу власників майнових сертифікатів у порядку, передбаченому законодавством. Вказує, що зазначене стало причиною переміщення основних засобів з рахунків 10 (основні засоби) та 13 (знос (амортизація) необоротних активів) на позабалансовий рахунок 00 (допоміжний рахунок) в кореспонденції з позабалансовими рахунками 041, 042, де воно обліковується по теперішній час. У зв`язку з цим вважає, що відсутні обставини для списання основних засобів у зв`язку з їх ліквідацією за самостійним рішенням платника податку, а відповідно і підстави для нарахування податку. Вважає, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення на підставі встановлення порушення пункту 189.9 статті 189 Податкового кодексу України при списанні основних засобів, оскільки позивач не міг своїм рішенням ліквідувати чуже майно, яке помилково перебувало на його балансі, як власні основні засоби, у зв`язку з приєднанням СК «Лан».

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача встановлено, що в грудні 2014 року СК «Лан» було реорганізовано шляхом приєднання до ТОВ «Мена-Авангард» та за передавальним актом майно СК «Лан» було передано до ТОВ «Мена-Авангард». Вказує, що в 2017 році позивачем було списано основні засоби приєднаного товариства, а податкові зобов`язання при здійсненні операції не відображено, у зв`язку з чим занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 426418 грн., не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкові накладні, що повинні були бути виписані при ліквідації основних засобів за рішенням власника на суму балансової вартості цих основних засобів.

Позивачем було надано відповідь на відзив, в якій, позивач наполягає на тому, що основні засоби пайового фонду КСП «Іскра», які помилково перебували на балансі товариства, не були ліквідовані, а перенесені на позабалансові рахунки 041, 042, де вони обліковувались на час перевірки і по теперішній час. Вказує, що відповідачем не спростовано неналежність ТОВ «Мена-Авангард» основних засобів пайового фонду КСП «Іскра», що виключає можливість їх ліквідації товариством. Також вказує, що акти форми ОЗ-3, на які посилається відповідач, є помилковими, які не відображають суть господарських операцій та здійснених облікових операцій (бухгалтерських проводок), у зв`язку з чим ці документи були знищені, а наказ 38-(в) від 29.03.2017 не стосується предмету та обставин спору.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що в ході проведення перевірки було встановлено факт відсутності певних основних засобів, в зв`язку з чим були зроблені відповідні запити, на які позивачем надано копію наказу № 38-(в) та акти на списання основних засобів. Вказує, що з наказу № 38-(в) не вбачається, що він не відноситься до списання спірних основних засобів, а акти на списання спірних основних засобів мають відповідну доказову силу в даній справі, а посилання, що вони знищені, без надання відповідних доказів, не спростовує факт їх наявності.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 29.07.2019 об`єднано в одне провадження справу № 620/1891/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення зі справою № 620/1890/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, присвоївши їм номер № 620/1891/19.

Вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018, за результатами якої складений акт № 425/14/30481568 від 29.05.2019 (т. 2 а.с. 2-64).

Згідно висновків, викладених в акті, під час перевірки були встановлені, зокрема, порушення:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.9 статті 189 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість по загальній декларації в період, що перевірявся, на загальну суму 1030516 грн., в тому числі за січень 2016 року на суму 1997 грн., за лютий 2016 року на суму 669 грн., за березень 2016 року на суму 2472 грн., за квітень 2016 року на суму 1534 грн., за травень 2016 року на суму 1188 грн., за червень 2016 року на суму 1100 грн., за липень 2016 року на суму 2053 грн., за серпень 2016 року на суму 1281 грн., за вересень 2016 року на суму 1092 грн., за жовтень 2016 року на суму 1221 грн., за листопад 2016 року на суму 403 грн., за грудень 2016 року на суму 1716 грн., за січень 2017 року на суму 81 грн., за лютий 2017 року на суму 1077 грн., за березень 2017 року на суму 919806 грн., за грудень 2017 року на суму 21281 грн., за листопад 2018 року на суму 71545 грн.;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме не зареєстровано податкові накладні.

Позивачем були подані заперечення на акт перевірки № 425/14/30481568 від 29.05.2019, які згідно відповіді відповідача від 20.06.2019 № 8630/10/25-01-14-01-06 були частково враховані та зазначені порушення викладено наступним чином (т. 1 а.с. 60-70):

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.9 статті 189 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість по загальній декларації в період, що перевірявся, на загальну суму 510677 грн., в тому числі за січень 2016 року на суму 1997 грн., за лютий 2016 року на суму 669 грн., за березень 2016 року на суму 2472 грн., за квітень 2016 року на суму 1534 грн., за травень 2016 року на суму 1188 грн., за червень 2016 року на суму 1100 грн., за липень 2016 року на суму 2053 грн., за серпень 2016 року на суму 1281 грн., за вересень 2016 року на суму 1092 грн., за жовтень 2016 року на суму 1221 грн., за листопад 2016 року на суму 403 грн., за грудень 2016 року на суму 1716 грн., за січень 2017 року на суму 81 грн., за лютий 2017 року на суму 1077 грн., за березень 2017 року на суму 441202 грн., за грудень 2017 року на суму 21281 грн., за листопад 2018 року на суму 30310 грн.;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме не зареєстровано податкові накладні.

На підставі вказаного акту відповідачем було винесено:

- податкове повідомлення - рішення від 20.06.2019 № 0, яким у зв`язку з встановленням відсутності реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом другим пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, податкових накладних/ розрахунків коригування на суму ПДВ 495667,25 грн., застосовано штраф в розмірі 50% в сумі 247833,63 грн. (т. 1 а.с. 75, 73);

- податкове повідомлення - рішення від 20.06.2019 № 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 630006,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 504005,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 126001,00 грн. (т. 1 а.с. 195, 181-182).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

В силу пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.4 статті 85 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В силу пункту 44.4 статті 44 Податкового кодексу України якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Так, частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що відповідно до статуту ТОВ «Мена-Авангард» товариство є правонаступником сільськогосподарського кооперативу «Авангард», перетвореного з колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» та є правонаступником Сільськогосподарського кооперативу «Лан» в зв`язку з реорганізацією сільськогосподарського підприємства «Лан» шляхом приєднання.

Згідно матеріалів перевірки, з урахуванням відповіді на заперечення позивача, встановлено, що майно, в тому числі основні засоби, СК «Лан» за передавальним актом були передані до ТОВ «Мена-Авангард», та станом на 01.01.2016 обліковувались на рахунку 10 «Основні засоби», а станом на 31.12.2018 основні засоби приєднаного підприємства на 103, 105, 106 рахунках відсутні, на 104 рахунку залишились основні засоби лише з двох дільниць (т. 1 а.с. 61-64).

Контролюючим органом в акті перевірки заначено, що позивачем на запит перевіряючих було надано копії актів на списання основних засобів за формою ОЗ-3, накази на списання основних засобів, перелік основних засобів станом на 01.01.2016 та 31.12.2018 (т. 1 а.с. 64).

Водночас, позивач зазначає, що при проведенні інвентаризації, товариством було з`ясовано, що на його балансі в якості власних основних засобів безпідставно перебуває майно пайового фонду КСП «Іскра», яке товариство, як правонаступник, має зберігати та видавати на вимогу власників майнових сертифікатів.

Так, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно частини першої статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

В силу вимог абзацу другого частини четвертої, частини шостої статті 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» при приєднанні одного підприємства до іншого до останнього переходять усі майнові права та обов`язки приєднаного підприємства. При перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Частиною сьомою статті 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що у разі реорганізації підприємства паї його членам або їх спадкоємцям видаються правонаступниками цього підприємства за рахунок майна, яке було віднесене до складу пайового фонду підприємства на дату його реорганізації і передане на баланс правонаступникам.

З наведених законодавчих положень випливає, що пайові внески членів реорганізованого КСП мають залишатися на балансі як основні засоби правонаступника до часу, поки їх власники не визначаться, а будь-яке виведення таких основних засобів, в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повинно бути оформлено відповідними первинними документами.

Відповідно до пункту 188.1 пункту 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Пунктом 189.9 статті 189 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

При цьому суд, вважає за необхідне зазначити, що нормативно-правові норми, які регулюють відносини у сфері бухгалтерського обліку, розрізняють списання активу та ліквідацію активу. Так, відповідно до пункту 33 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 07 «Основні засоби», об`єкт основних засобів вилучається з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок безоплатної передачі або невідповідності критеріям визначення активом.

Згідно пункту 40 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, об`єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визначення активом.

Аналізуючи пункт 189.9 статті 189 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що закон визначає три підстави для не нарахування ПДВ при ліквідації основних засобів за самостійним рішенням платника податку, а саме: якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили; якщо основні виробничі або невиробничі-засоби ліквідуються в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства; якщо платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Тобто, визнаючи ліквідацію основних засобів за ініціативою платника податків підставою для виникнення податкового зобов`язання з обсягу їх умовного постачання, законодавець мав на меті виключити можливість виведення основних засобів з активів платника податків (їх відчуження) в обхід установленому правилу щодо оподатковування операцій з поставки.

Як вже було зазначено судом, під час перевірки, позивачем було надано копії актів на списання основних засобів за формою ОЗ-3, накази на списання основних засобів, при цьому представником ТОВ «Мена-Авангард» було зазначено, що надані під час перевірки акти на списання основних засобів були складені помилково, оскільки не відображають суть господарської операції, та не мають бути враховані.

При цьому будь-якого належного доказу про помилковість складення актів списання основних засобів ні під час перевірки, ні під час судового розгляду не було надано.

В той же час, ТОВ «Мена-Авангард» не надано документи про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням, що свідчить про те, що підприємством порушено вимоги пункту 185.1 статті 185, пункту 189.9 статті 189 Податкового кодексу України в частині не нарахування податкових зобов`язань по ПДВ на балансову вартість первинних основних засобів, оскільки така ліквідація проведена за волевиявленням позивача.

Суд не приймає до уваги посилання позивача про помилковість перебування пайового фонду КСП «Іскра» на балансі підприємства та, як наслідок, неможливості проведення ліквідації такого майна, оскільки, як вже було встановлено судом, пайові внески членів реорганізованого КСП мають залишатися на балансі як основні засоби правонаступника до їх витребування членами колективного сільськогосподарського підприємства.

До оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.06.2019 № 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 630006,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 504005,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 126001,00 грн., крім донарахування податку на додану вартість в зв`язку з заниженням податкових зобов`язань при ліквідації основних фондів приєднаного підприємства на суму 426418 грн. було включено й донарахування податку на додану вартість в зв`язку з заниженням податкових зобов`язань при ліквідації власних основних фондів та у зв`язку з організацією безоплатного харчування працівників, що не було предметом оскарження даної справи.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що відповідач мав всі правові підстави для винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 20.06.2019 № 0, у зв`язку з чим останнє визнанню протиправним та скасуванню не підлягає.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.06.2019 № 0, яким у зв`язку з встановленням відсутності реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом другим пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, податкових накладних/ розрахунків коригування на суму ПДВ 495667,25 грн., застосовано штраф в розмірі 50% в сумі 247833,63 грн., то суд зазначає наступне.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно абзаців першого та четвертого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Так, ТОВ «Мена-Авангард» не було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкові накладні, що мали бути виписані, зокрема, на операції з ліквідації основних засобів приєднаного колективного сільськогосподарського підприємства, що було досліджено судом.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 20.06.2019 № 0 також прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим визнанню протиправним та скасуванню не підлягає.

В силу частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до частини першої статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, третя статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» необхідно відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мена-Авангард» (вул. Піщанівська, 28, м. Мена, Менський район, Чернігівська область, 15600, ) до Головного управління ДФС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.09.2019.

Суддя Н.М. Баргаміна