Справа № 140/2415/19
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2415/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними дій Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства при досягненні 50 років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", скасування рішення Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №8 від 07.03.2019 та зобов`язання Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити та здійснювати виплату з 07.03.2019 дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства при досягненні 50 років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.03.2019 позивач звернулась до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства.

За результатом розгляду її заяви відповідачем було прийнято рішення від 07.03.2019 №8 про відмову у призначенні пенсії, яка ґрунтувалась на тому, що позивачем не надано висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Позивач вважає вказану відмову протиправною та безпідставною, оскільки нею був поданий висновок ЛКК №86 від 27.02.2019, виданий КП Луцька міська дитяча поліклініка зі строком дії до 27.02.2020 про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід дитинства з 19.07.2000, інвалідизуюче захворювання мало місце до 6-річного віку (з 08.04.2000).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі та на підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 21.08.2019 позов не визнав, у зв`язку з тим, що підстави для призначення та виплати ОСОБА_1 дострокової пенсії, як матері інваліда з дитинства, відсутні, оскільки позивачем не надано до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її син мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких мотивів та підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно медичного висновку ЛКК №86 від 27.02.2019, виданого КП Луцька міська дитяча поліклініка зі строком дії до 27.02.2020, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід дитинства з 19.07.2000, інвалідизуюче захворювання мало місце до 6-річного віку.

Відповідно до довідки Комунального підприємства Луцька міська дитяча поліклініка Управління охорони здоров`я Луцької міської ради від 16.07.2019 №1.8/409, ОСОБА_2 перебуває на обліку та одержує державну допомогу як інвалід з дитинства з 19.07.2000. Соціальна допомога була призначена у віці 6 років 3 місяці.

Судом встановлено, що 01.03.2019 позивач звернулась до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області із заявою про призначення їй, як матері інваліда з дитинства, дострокової пенсії за віком.

Рішенням від 07.03.2019 №8 Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, посилаючись на неподання нею висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови в призначенні дострокової пенсії за віком, позивач звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Згідно з абзацу 1 пункту 3 частини першої статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV; у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Аналізуючи наведені вище норми обов`язковими умовами, за наявності яких у жінки, яка є матір`ю інваліда з дитинства, з`являється право на призначення дострокової пенсії є: 1) досягнення жінкою 50 років; 2) наявність у неї стажу роботи не менше 15 років; 3) виховання інваліда з дитинства до шестирічного віку, якнайменше.

Відповідно до абзацу 11 підпункту 5 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Пунктом 2.17 Порядку №22-1 передбачено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Згідно з пунктом 2.18 Порядку №22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, чинним законодавством розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда. При цьому, в разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку.

Отже, необхідність подання висновку лікарсько-консультаційної комісії передбачено для тих інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

При цьому, з наведених норм права вбачається, що законом не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років, також не передбачена вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2019 року у справі № 216/2437/16-а (№ К/9901/20559/18) від 31 липня 2018 року у справі № 501/2838/16-а (№ К/9901/23238/18).

З матеріалів справи, судом встановлено, що на день звернення позивача до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, ОСОБА_1 досягла 50 років та мала загальний стаж роботи 31 рік 06 місяців 16 днів.

У наданому позивачем висновку ЛКК №86 від 27.02.2019, виданого КП Луцька міська дитяча поліклініка зі строком дії до 27.02.2020, зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід дитинства з 19.07.2000, інвалідизуюче захворювання мало місце до 6-річного віку.

Отже, в даному випадку син позивача був визнаний інвалідом з дитинства 19.07.2000, тобто до досягнення вісімнадцятирічного віку, а саме у віці 6 років 3 місяці.

З огляду на це, відмова відповідача у призначенні пенсії з мотивів ненадання висновку лікарсько-консультаційної комісії є необґрунтованою.

Отже, враховуючи, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії було надано медичний висновок, яким підтверджується, що інвалідність її сина настала до виповнення вісімнадцятирічного віку, та з урахуванням подання позивачем всіх інших документів, передбачених Порядком №22-1, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачеві у призначенні їй пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, діяв не на підставі норм чинного законодавства.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити їй дострокову пенсію за віком з 07.03.2019, суд зважає на наступне.

Згідно пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

У пункті 5 Порядку № 22-1 зазначено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про призначення пенсії позивач подала 01.03.2019, звернувшись до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, за місцем проживання.

За таких обставин, пенсія позивачу повинна бути призначена саме з 01.03.2019, а не з 07.03.2019, як зазначила позивач у позовній заяві.

Таким чином, позовна вимога у частині призначення пенсії підлягає задоволенню з 01.03.2019.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Крім того, позивач просить суд визнати неправомірними дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та скасувати рішення Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №8 від 07.03.2019 про відмову у призначенні дострокової пенсії.

Проте, на думку суду, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідач має право згідно із вимогами чинного законодавства вчинити такі дії, водночас саме прийнята відповідачем відмова має правові наслідки для позивача та порушує його права.

Відповідно частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №8 від 07.03.2019, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, як матері інваліда з дитинства, та зобов`язати Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.03.2019.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приймаючи до уваги, що правило щодо пропорційного стягнення судового збору при частковому задоволенні позову не поширюється на позовні вимоги немайнового характеру, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768, 40 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача по справі.

Керуючись статтями 243-246, 257, 263, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №8 від 07.03.2019, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, як матері інваліда з дитинства.

Зобов`язати Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.03.2019.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, адреса: 43005, Волинська обл., м. Луцьк, проспект Грушевського, 1.

Суддя Ю.Ю. Сорока