Справа № 640/1071/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 серпня 2019 року № 640/1071/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Сумській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
представники сторін:позивача - Гайсін Р . К.; відповідача - Войтенко О .В. ,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператор спільної діяльності між ПАТ «Укргазвидобування», ТОВ «Карпатигаз» та Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ за договором № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (надалі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 006825112 від 31.10.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення відповідача є незаконними та безпідставними; згідно із ст. ст. 46, 49, 57, 257 ПК України податкова декларація по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин (нафти) за квітень 2016 року повинна була бути подана не пізніше 20.05.2016, а відповідне узгоджене податкове зобов`язання сплачено не пізніше 30.05.2016; 19.05.2016 позивачем було подано податкову декларацію № 64, в якій визначено податкове зобов`язання по рентній платі за користування надрами для видобування нафти за квітень 2016 року на суму 1 306 150,45 грн.; 30.05.2016 з метою своєчасної та повної сплати зазначеного податкового зобов`язання позивачем в електронній системі «Система дистанційного банківського обслуговування клієнтів iFOBS» (Клієнт-Банк) було сформовано та направлено на проведення платежу обслуговуючому банку - ПАТ «Сбербанк» електронне платіжне доручення № 1463 на суму 1 306 150,45 грн. по рентній платі за користування надрами для видобування нафти; вказане платіжне доручення було прийняте банком 30.05.2016 о 16 год. 41 хв., що підтверджується роздруківкою електронного журналу реєстрації платіжних доручень з електронної системи «Клієнт-Банк»; однак, незважаючи на наявність коштів на рахунку, всупереч вимогам закону та умовам договору банківського рахунку, операція за платіжним дорученням № 1463 була проведена банком лише 31.05.2016; законодавець пов`язує настання певних правових наслідків саме з датою подання платником податків платіжного доручення до банку, а не з датою фактичного зарахування суми до бюджету; камеральна перевірка, за результатами якої складено Акт № 6382/8-28-12-08/337504782 від 26.09.2018, проведена відповідачем з перевищенням повноважень; питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання не можуть бути предметом дослідження в рамках камеральної перевірки.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Пащенку К.С.

23.01.2019 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/1071/19 та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні 07.03.2019.

07.03.2019, в зв`язку з неявкою представників сторін, розгляд справи відкладено на 11.04.2019.

В судовому засіданні 11.04.2019 суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази по справі, поставив на обговорення питання про перехід до стадії письмового провадження. Представники сторін не заперечували проти розгляду справи в порядку письмового провадження. Суд ухвалив адміністративну справу, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, розглядати в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у Сумській області було проведено камеральну перевірку ТОВ «Карпатигаз» з питань своєчасності сплати узгоджених сум грошових зобов`язань, визначених у звітній податковій декларації з рентної плати за користування надрами для видобування нафти за квітень 2016 року. За результатами камеральної перевірки складено Акт № № 6382/8-28-12-08/337504782 від 26.09.2018.

Не погоджуючись із висновками Акту перевірки, позивач звернувся до Головного управління ДФС у Сумській області із запереченнями (вих. № 04/10-1 від 04.10.2018), в яких просив врахувати викладенні в заперечені обставини справи та не приймати на підставі Акту перевірки податкове повідомлення-рішення.

Листом (вих. № 18768/10/18-28-12-03 від 17.10.2018) відповідач повідомив позивача, що висновки Акту перевірки є правомірними, а обставини справи, повідомленні позивачем, не будуть враховуватись при винесенні податкового повідомлення-рішення.

31.10.2018 Головним управлінням ДФС у Сумській області було винесено податкове повідомлення-рішення № , яким на підставі п. 57.1 ст. 57, п. 257.5 ст. 257, ст. 126 ПК України за затримку на 1 календарний день сплати грошового зобов`язання до позивача застосовано штраф в розмірі 130 615,05 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою (вих. № 12/11-3 від 12.11.2018), в якій просив податкове повідомлення-рішення скасувати.

Рішенням про результати розгляду скарги (вих. № 545/6/99-99-11-06-01-25 від 08.01.2019) відповідач повідомив позивача, що податкове повідомлення-рішення залишається без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням № від 31.10.2018, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 16.1. ст. 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 46.1. ст. 46 ПК України (станом на дату виникнення спірних відносин) податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 ПК України).

Підпунктом 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) подаються протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Податкові декларації з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин подаються її платником починаючи з календарного кварталу, що настає за кварталом, у якому такий платник отримав спеціальний дозвіл (п. 252.23 ст. 252 ПК України).

Платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр (п.п. 252.1.1 п. 252.1 ст. 252 ПК України).

Згідно із п. 257.1 ст. 257 ПК України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати (п. 257.2 ст. 257 ПК України).

Відповідно до п.п. 257.3.1 п. 257.3 ст. 257 Податкового кодексу України платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки, зокрема з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин: за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України; за місцем обліку платника рентної плати у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.

Згідно із п.п. 258.1.1 п. 258.1 ст. 258 ПК України на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином з наведеного вбачається, що податкова декларація по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин (нафти) за квітень 2016 року повинна була бути подана позивачем не пізніше 20.05.2016, а відповідне узгоджене податкове зобов`язання сплачено не пізніше 30.05.2016.

З матеріалів справи слідує, що податкова декларація № 64 з рентної плати за квітень 2016 року та розрахунок № 1 з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводневої сировини за квітень 2016 року бути подані позивачем до контролюючого органу 19.05.2016, що підтверджується квитанцією № 2, копія якої наявна в матеріалах справи.

У зазначеній податковій декларації позивачем визначено податкове зобов`язання по рентній платі в розмірі 1 306 150,45 грн.

30.05.2016 позивач сформував платіжне доручення № 1463 на суму 1 306 150,45 грн., яке 30.05.2016 о 16 год. 41 хв. через систему «Клієнт-Банк» подав до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», з яким у позивача було укладено договір банківського рахунку № Т130-010000077 від 17.08.2012.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору банк відкриває клієнту (позивачу) за його заявою поточний рахунок в національній або іноземній валюті та здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта - приймання і зарахування на рахунок грошових коштів, що надходять клієнту, виконання розпоряджень клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунків та проведення інших операцій за рахунками клієнта; розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснюється протягом операційного часу, визначеного в тарифах банку, що являються додатком № 1 до цього договору.

В додатку № 1 до договору банківського рахунку № Т130-010000077 від 17.08.2012 зазначено, що операційний час банку для операцій в національній валюті становить з 9:00 до 17:00.

До того ж, п. 3.5. додаткової угоди № 2 до договору банківського рахунку № Т130-010000077 від 17.08.2012 передбачено, що електронні платіжні документи приймаються та виконуються банком в операційний час, що встановлений банком, виключно в день отримання таких електронних платіжних документів.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 (далі - Інструкція № 22).

Відповідно до п. 1.4. Інструкції № 22 операційний день - це частина робочого дня банку або іншої установи - члена платіжної системи, протягом якої приймаються документи на переказ і документи на відкликання та за наявності технічної можливості здійснюється їх оброблення, передавання і виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - членом платіжної системи самостійно та зазначається в їх внутрішніх правилах; операційний час - це частина операційного дня банку або іншої установи - члена платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього самого робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою - членом платіжної системи самостійно та зазначається в їх внутрішніх правилах.

Банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту "Дата надходження", який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення (п. 2.14. Інструкції № 22).

Пунктом 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Як вбачається зі матеріалів справи, платіжне доручення позивача № 1463 на суму 1 306 150,45 грн. було прийнято банком 30.05.2016 о 16 год. 41 хв., тобто в межах операційного часу банку. Відмітка «Вечірня» на вказаному платіжному дорученні відсутня.

Однак, всупереч вимогам Закону та умовам договору банківського рахунку, операція по перерахуванню кошів в сумі 1 306 150,45 грн. до бюджету була проведена банком лише на наступний день, тобто 31.05.2016.

При цьому, як зазначає позивач, кошти, необхідні для своєчасності сплати податкового зобов`язання, були наявні на поточному рахунку позивача.

Таким чином, несвоєчасна сплата податкового зобов`язання відбулася не з вини позивача, а з вини банку ПАТ «Сбербанк».

Відповідно до пп. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за платіжним дорученням.

Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника (п. 22.4. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Отже з наведеного вбачається, що саме з моментом подання платником податків платіжного доручення до банку, а не з датою фактичного зарахування коштів до бюджету, законодавець пов`язує настання певних правових наслідків, зокрема, своєчасність сплати узгодженого податкового зобов`язання.

До того ж, про зазначені обставини позивач повідомляв відповідача листом № 16/06-15 від 16.06.2016 із наданням роздруківки з електронної системи «Клієнт-Банк», з якої видно дату та час вчинення операції (30.05.2016 р. о 16:41) та платіжне доручення № 1463 від 30.05.2016, роздруковане із електронної системи «Клієнт-Банк» без відмітки банку, а також виписку по поточному рахунку платника податків з підтвердженням наявності коштів в необхідній для сплати податкового зобов`язання сумі.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося не зарахування чи неповне зарахування податку, збору (обов`язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду.

Тобто, якщо неперерахування податку або збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред`явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Як зазначено вище, позивачем вчасно та у строки, визначені чинним законодавством, було подано до банку на виконання платіжний документ № 1463 від 30.05.2016, зокрема, в операційний час банку (о 16 год. 41 хв.), що дає суду підстави дійти висновку про те, що несвоєчасне перерахування податку до бюджету відбулося з вину банку, а не позивача, що, в свою чергу, виключає настання відповідальності, передбаченої абз. 1-2 п. 126.1 ст. 126 ПК України.

До того ж, суд акцентує увагу, що згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірного рішення.

При цьому, суд акцентує увагу, що в порядку виконання обов`язку, встановленого ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не спростовано належне виконання позивачем обов`язку по сплаті узгодженого податкового зобов`язання та не доведено зворотнє.

Надаючи оцінку посиланням позивача на відсутність у контролюючого органу повноважень на перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання в рамках проведення камеральної перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 258.2.1 п. 258.2 ст. 258 ПК України контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння рентної плати здійснюють контролюючі органи.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК (в редакції станом на час проведення перевірки позивача), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Отже з наведеного вбачається, що станом на дату проведення камеральної перевірки позивача, результати якої оформлені Актом № 6382/8-28-12-08/337504782 від 26.09.2018, контролюючий орган був наділений повноваженнями перевіряти своєчасність сплати узгодженого грошового зобов`язання.

За вказаних обставин суд не вбачає в діях відповідача виходу за межі повноважень, встановлених ПК України.

Стосовно твердження позивача про неправомірне проведення фіскальним органом камеральної перевірки раніше перевіреного періоду, суд зазначає наступне.

Пунктом 78.2 ст. 78 ПК України встановлено, що контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Отже з наведеного вбачається, що законодавець обмежив право фіскального органу на проведення документальних позапланових перевірок, якщо питання, що є предметом таких перевірок, були охоплені під час попередніх перевірок.

Втім, ПК України не містить обмежень щодо проведення камеральних перевірок щодо питань, які вже досліджувались в рамках інших перевірок за той самий період.

За вказаних обставин, посилання позивача не неправомірність проведення камеральної перевірки судом до уваги не приймається.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 06.09.2005, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18.07.2006, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10.02.2010, пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наведеного випливає, що за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 31.10.2018 № .

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (, адреса: 40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, судові витрати у сумі 1 959 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 23 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко