Справа № 640/12615/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 р.Справа № 640/12615/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Лях М.Ю., м. Харків, повний текст складено 30.07.19 року по справі № 640/12615/19

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС

про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову Харківської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 0308/80700/19 від 20.06.2019 року за ст. 485 МК України у відношенні ОСОБА_1 , справу про адміністративне правопорушення закрити. В обґрунтування позову зазначає, що при подачі митної декларації, визначаючи календарний рік виготовлення транспортного засобу, ОСОБА_1 керувалась тими документами, які було надано покупцем автомобіля: свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу в Республіці Литва №1081898; довідкою про зняття з обліку транспортного засобу №16241149; договором купівлі-продажу автомобіля б/н від 07.12.2018 року, згідно яких дату першої реєстрації транспортного засобу визначено - 2006-05-18 р.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2019р. позовну заяву ОСОБА_1 , подану представником позивача ОСОБА_2 до Харківської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил задоволено. Скасовано постанову Харківської митниці ДФС про порушення митних правил №0308/80700/19 від 20.06.2019 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 5781,33 грн. та справу про адміністративне правопорушення закрити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Харківською митницею ДФС подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що зазначене судове рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права при його винесенні. Вказує, що під час виконання митних формальностей за митною декларацією №UA807190/2019/001242, посадовими особами Харківської митниці ДФС встановлено, що в поданій електронній митній декларації календарний рік виготовлення зазначеного автомобіля марки MAZDA, вказаний 2006, однак, відповідно до інформації на спеціалізованих інтернет ресурсах, що міститься у відкритому доступі в інтернет мережі на сайті exist.ua, дата виготовлення вказаного автомобіля MAZDA з номером кузова НОМЕР_1 зазначена НОМЕР_2 , що було також підтверджено при митному огляді, зокрема, маркування на ременях безпеки. Дату виготовлення вищевказаного автомобіля 24.10.2005, підтверджено також листом від 11.04.2019 №317/19 офіційного дилера ДП Авто- Інтернешенл ТОВ АЛЬФА-М ПЛЮС. Відповідач вказує, що інформація щодо року випуску транспортного засобу має визначальне значення при розрахунку розміру митних платежів, які підлягають сплаті при ввезені товару на митну територію України, у відповідності до ст.215 Податкового кодексу України. Таким чином, невірне зазначення декларантом зазначення року випуску автомобіля призвело до заниження розміру митних платежів, які підлягали сплаті при оформленні товару за вищезазначеною декларацією на суму 1927,11 грн. На підставі викладеного просить касувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 по справі № 640/12615/19 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської митниці ДФС про скасування постанови Харківської митниці ДФС від 20.06.2019 у справі про ПМП №0308/80700/19.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 05.02.2019 року головним державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням Харківської митниці ДФС Блудовим А.В. був складений протокол про порушення митних правил за ст. 485 МК України №0308/80700/19.

20.06.2019 року заступник начальника Харківської митниці ДФС Волокітін Є.П, виніс постанову у справі про порушення митних правил №0308/80700/19, якою визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України ОСОБА_1 , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 5781,33 грн.

20.06.2019 року, під час розгляду постанови про порушення митних правил №0308/80700/19 було встановлено, що 15.01.2019 року до митного поста «Харків-автомобільний» Харківської митниці ДФС особою уповноваженою на роботу з митницею ТОВ «Харківський регіональний центр підтримки та розвитку ЗЕД» ОСОБА_1 для митного оформлення та митного контролю було подано електронну митну декларацію типу ІМ40АА, №UA807190/2019/001242, в якій у графі 31 «Вантажні місця та опис товару» заявлено товар: «Легковий автомобіль з двигуном внутрішнього згоряння з запалюванням відтиснення, дизелем, з робочим об`ємом циліндрів двигуна понад 1500 см3, але не більш як 2200 см3, що використовувався понад 5 років, призначений для перевезення людей по дорогам загального користування:- Автомобіль марки MAZDA, модель MAZDA 5-1 шт. Номер кузова НОМЕР_1 . Тип двигуна - бензиновий, робочий об`єм циліндрів двигуна 1999 см3. Модельний рік - 2006, календарний рік виготовлення - 2006. Номер двигуна - немає даних. Колір - срібний. Місць для сидіння - 7. Колісна формула - 4x2. Тип кузова - мінівен. Номер шасі - немає даних. Номер двигуна - немає даних. Потужність 107 кВт. Транспортний засіб відповідає екологічним нормам не нижче Євро 4. Був у використанні. Торгівельна марка: MAZDA. Виробник: MAZDA MOTOR CORPORATION. Країна виробництва: JP».

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вчиняла жодних умисних дій, спрямованих на зменшення розміру митних платежів за розмитнення автомобіля.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Диспозиція статті 485 Митного кодексу України передбачає адміністративну відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Отже, з об`єктивної сторони склад правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної у формі умислу.

Відповідно до ст. 262 Митного кодексу України товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Згідно з ч.1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частиною 5 статті 265 Митного кодексу України передбачено, що декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Відповідно до ч.1 ст. 266 Митного кодексу України декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Частиною 8 ст. 257 Митного кодексу України визначено перелік відомостей, які вносяться до митної декларації декларантом.

Зокрема, відповідно до п.п. а, г п.5 ч.8 ст. 257 Митного кодексу України, до декларації декларантом вносяться відомості про найменування, код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до ч.8 ст. 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною 5 статті 266 Митного кодексу України визначено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651, графа 31 МД повинна містити такі відомості про товар: опис товару відповідно до товаросупровідних документів в обсязі, достатньому для його розпізнання та віднесення до коду згідно з УКТЗЕД.

Таким чином, для притягнення до відповідальності позивача за порушення, передбачене статтею 485 Митного кодексу України, необхідно встановити наявність умислу позивача на вчинення відповідних дій.

Посилання на можливість не навмисної форми вини не відповідають змісту ст. 485 МК України, а саме обов`язковості наявності мети.

При цьому, для встановлення суб`єктивної сторони вказаного виду порушення необхідно правильно та повно встановити фактичні обставини справи задля розуміння наявності чи відсутності умислу позивача до заявлення в митній декларації неправдивих відомостей.

Згідно з ч. 2 ст. 270 цього Кодексу правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Склад правопорушення, передбаченого підпунктом 215.3.5-1 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України, полягає у неправильному визначенні грошового зобов`язання з акцизного податку та податку на додану вартість при ввезенні на митну територію України автомобілів легкових та інших моторних транспортних засобів, призначених головним чином для перевезення вантажів.

Відповідно до підпункту 215.3.5-1 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України податок справляється з таких товарів та обчислюється за такими ставками: автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей, що відповідають товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД (крім моторних транспортних засобів, зазначених у товарній позиції 8702 згідно з УКТ ЗЕД), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони, гоночні автомобілі, у тому числі автомобілі, які в установленому законодавством порядку подаються до органів, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, для реєстрації або перереєстрації у зв`язку із зміною моделі транспортного засобу, що до переобладнання під час ввезення відповідала товарній позиції 8704 згідно з УКТ ЗЕД, а після переобладнання відповідає товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД: ставка податку (Ставка) для відповідного транспортного засобу визначається за формулою: Ставка = Ставка базова х Кдвигун х Квік.

Як встановлено вище згідно митної декларації, календарний рік виготовлення автомобіля позивачем вказаний 2006, однак, дата виготовлення вказаного транспортного засобу є 2005 рік.

В даному випадку сам по собі факт зазначення позивачем невірного коефіцієнту віку в декларації не може бути доказом того, що його дії були направлені на несплату митних платежів у формі прямого умислу, якщо інші відомості, необхідні для визначення графи «Нарахування», є достовірними та додані декларантом до ЕМД.

Судом встановлено та не заперечується сторонам, що ОСОБА_1 до Харківської митниці ДФС разом з митною декларацією №UA807190/2019/001242 було надано наступні товаросупровідні документи, які підтверджують рік виготовлення транспортного засобу: свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу в Республіці Литва (видане державною установою Regitra) №1081898, довідку про зняття з обліку транспортного засобу (видане державною установою Regitra) №16241149 та договір купівлі-продажу автомобіля б/н від 07.12.2018 року.

При подачі митної декларації, ОСОБА_1 діяла в межах укладеного договору з покупцем транспортного засобу, №99-Д від 22.12.2018 року, тобто в порядку ст.418 МК України, як фізична особа - резидент, що перебуває в трудових відносинах з митним брокером і безпосередньо діє в інтересах особи, яку представляє митний брокер та вчиняє дії, пов`язані з пред`явленням органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також документів, потрібних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Визначаючи календарний рік виготовлення транспортного засобу, ОСОБА_1 керувалась виключно тими документами, які було надано покупцем автомобіля.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу Республіки Литва, в графі В, визначено дату першої реєстрації транспортного засобу 2006-05-18 р.

Суд зазначає, що згідно пояснень представника позивача, позивач вважав що десятий символ номеру кузова (6) транспортного засобу, згідно міжнародних стандартів визначає рік випуску автомобіля, тобто згідно тих даних та документів, які було надано покупцем, ОСОБА_1 в графі 31 митної декларації, зазначала достовірний рік виготовлення транспортного засобу. При цьому, посадовими особами Харківської митниці ДФС, не встановлений факт надання недостовірних документів.

Згідно Акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, комерційного призначення, ручної поклажі та багажу № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 від 21.01.2019 року, в якому міститься інформація в п.8.3.4.: «Проведено митний огляд транспортного засобу. Забезпечено ідентифікацію товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки. Відповідає заявленому».

Однак як вбачається з узгоджених пояснень сторін в суді апеляційної інстанції, товар за зазначеною митною декларацією з визначенням року виготовлення "2006" оформлений не був, оформлення було здійснене за новою митною декларацією з визначенням року виготовлення "2005".

Данні позивача про рік виготовлення транспортного засобу не відповідають наданим митницею документам, а саме листу від 11.04.2019 №317/19 офіційного дилера ДП Авто- Інтернешенл ТОВ АЛЬФА-М ПЛЮС.

Однак наведене не є достатньою підставою вважати, що при поданні митної декларації позивачка діяла навмисно, з метою ухилення від сплати митних платежів.

Згідно ч. 2 ст. 69 Митного Кодексу України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Здійснення такого контрою є прямим обов`язком відповідача, в той час як застосування штрафних санкцій за порушення, пов`язані з неправильною класифікацією товарів, можливе лише при поданні декларантом неправдивих відомостей, підроблених документів чи подання документів не в повному обсязі.

Частиною 6 ст. 69 Митного Кодексу України імперативно встановлено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

За змістом ст.485 Митного кодексу України склад вказаного порушення обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети, а саме ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, що обумовлює обов`язкове подання неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинене тільки з умисною формою вини.

В даному випадку, сам по собі факт зазначення позивачем іншого ніж вбачається з документів відповідача року виготовлення автомобіля в декларації не може бути доказом того, що його дії були направлені на несплату митних платежів у формі прямого умислу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної в постановах від 06 червня 2018 року по справі №607/1866/17 та № 607/2391/17, для притягнення до відповідальності, згідно зі статтею 485 Митного кодексу України, необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих доказів на підтвердження наявності умислу декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.05.2019 року у справі № 334/1738/16-а (2-а/334/124/16) (адміністративне провадження №К/9901/11461/18) та від 13.12.2018 року у справі № № 759/360/17 (адміністративне провадження №К/9901/60666/18).

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 530 Митного кодексу України законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом; у зв`язку з поданням адміністративного позову у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України; за результатами перевірки постанови орган, що здійснював перевірку, приймає одне з таких рішень: 1) про залишення постанови без змін, а скарги - без задоволення; 2) про скасування постанови і надіслання справи на новий розгляд; 3) про скасування постанови та закриття справи.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 293 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та закриття справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1

Щодо посилань відповідача на лист від 11.04.2019 №317/19 офіційного дилера ДП Авто- Інтернешенл ТОВ АЛЬФА-М ПЛЮС, яким підтверджено дату виготовлення вищевказаного автомобіля, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем, на думку колегії суддів не спростовано данні цього документу.

Однак, наявність даного листа жодним чином не доводить наявність прямого умислу в діях позивача у відповідності до ст. 485 Митного кодексу України.

Посилання позивача на те, що за міжнародними стандартами десятий символ (цифра) номеру кузова визначає рік виготовлення, є недостатньо обґрунтованими, оскільки виробник може не дотриматися відповідних правил.

Дані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, свідчать про дату реєстрації даного транспортного засобу, а не про рік його виготовлення.

Як вбачається з пояснень позивача, вона здійснила декларування транспортного засобу з урахуванням наявних у неї документів, що підтверджує наявність помилки, а не умисних дій під час заповнення декларації.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає надання відповідачем достатніх доказів в підтвердження наявності прямого умислу в діях позивача у відповідності до ст. 485 Митного кодексу України

Стосовно посилання відповідача на використання інформації з мережі Інтернет для встановлення року випуску автомобіля, суд зазначає наступне.

Так, згідно розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11 вересня 2015 року № 689, передбачено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації - інформація отримана з мережі Інтернет, однак зазначене лише свідчить, що з урахуванням листа дилера відповідач спростовує інформацію вказану позивачем у декларації, але не доводить умисних дій позивача .

Колегія суддів звертає увагу, що наявність помилки у митній декларації не свідчить обов`язково про наявність умислу.

Для того, щоб встановити наявність умислу не достатньо встановити неваідповідність даних, потрібно щоб об`єктивні данні свідчили саме про навмисні дії, щоб це було підтверджено відповідними доказами.

Однак як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника відповідача, митний орган не надав доказів та не обґрунтував наявність умисної форми вини позивачки.

Протокол про порушення митних правил не містить посилань на встановлення форми вини позивачки. Форма вини в протоколі не зазначена.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність (ст.458 МК України).

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак в супереч зазначеним нормам закону відповідачем не доведено правомірність свого рішення, а тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог .

Враховуючи вищенаведене, доводи Харківської митниці ДФС, щодо правомірності постанови Харківської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 0308/80700/19 від 20.06.2019 року за ст. 485 МК України, є помилковими.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 року по справі № 640/12615/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк З.Г. Подобайло