Справа № 260/335/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7470/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Щадей С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та ОСОБА_3 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (ухвалене в м. Ужгород судом під головуванням судді Пелеханова З.Б., повний текст рішення складено 14.06.2019) у справі № 260/335/19 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В березні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, якою просив:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач-1) стосовно відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - ГУ МВС України в м. Києві, відповідач-2) виплатити на користь ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі 166010,88 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_3 виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності. Зобов`язано МВС внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_3 виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності на підставі висновку про призначення одноразової грошової допомоги та заяви ОСОБА_3 з додатками на 15 аркушах, направленими 21.12.2018 року Головним Управлінням МВСУ в місті Києві та надіслати його в порядку, встановленому Постановою КМУ від 12 травня 2007 р. № 707 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції" Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції МВС України звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і в задоволенні адміністративного позову в цій частині вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду надісланих ОСОБА_3 та ліквідаційною комісією ГУ МВСУ в м.Києві, матеріалів виявлено ряд недоліків та невідповідностей документів вимогам законодавства, зокрема згідно з довідкою МСЕК від 16.04.2007 № 0316637 2-гу групу інвалідності позивачу установлено захворювання, отримане при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку. Проте, зазначений у довідці МСЕК причинний зв`язок інвалідності суперечить пункту 12 свідоцтва про хворобу від 28.11.2006 № 1474/у, виданого ВЛК ГУМВС України в м. Києві, згідно з яким захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зазначена невідповідність у наданих ОСОБА_3 документах унеможливлює прийняття МВС України рішення щодо розміру одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті на користь позивача: 38976 грн. чи 27283,20 грн. Також вказує, що ОСОБА_3 не додано до матеріалів довідку про грошове забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав на день установлення інвалідності. Крім того зазначає про відсутність в надісланих позивачем документах довідки форми №158/о із зазначенням причини втрати професійної працездатності. Наявність зазначених вище недоліків позбавляло МВС можливості прийняти рішення про призначення ОСОБА_3 виплати та надіслати його до відповідного органу внутрішніх справ згідно з пунктом 7 Порядку. Вважає хибним висновок суду першої інстанції, що МВС не мало повноважень після отримання висновку з документами не приймати рішення про призначення грошової допомоги, піддавати сумніву додані документи та листом відмовляти у призначенні виплати, оскільки сам висновок наданий органом, де працював позивач, вже є фактом, який стверджує про необхідність прийняття позитивного рішення.

З прийнятим рішенням суду в частині відмови в стягненні з ГУ МВСУ в м. Києві одноразової грошової допомоги на користь позивача у зв`язку з встановленням інвалідності також не погодився ОСОБА_3 , подавши на нього апеляційну скаргу. Просить в оскаржуваній частині рішення суду скасувати та зобов`язати ГУ МВСУ в м. Києві виплатити на його користь одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі 166010,88 грн. Вважає, що суд для захисту його порушених прав мав сам визначити розмір одноразової грошової допомоги і стягнути його з відповідачів, оскільки саме таке рішення захистило б і поновило порушене право позивача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив відмовити у задоволенні вказаної апеляційної скарги з підстав правомірності винесеного рішення в оскаржуваній відповідачем частині.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу позивача не подали.

Відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві було повідомлене про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 липня 2006 року між НАСК "Оранта" та Міністерством внутрішніх справ України укладено договір державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів внутрішніх справ України.(а.с.25-29).

В свідоцтві про хворобу №1474/у від 28.11.2006 року військово-лікарською комісією за розпорядженням МВС України у м. Києва встановлено, що ОСОБА_3 за сукупністю захворювань, пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ, не придатний до військової служби із зняттям з військового обліку.(а.с.30-31).

Наказом ГУМВС України в м. Києві від 08.12.2006 № 383 о/с «По особовому складу», з урахуванням змін, внесених наказом від 21.10.2008 № 1009 о/с «Щодо особового складу», позивача звільнено з органів внутрішніх справ у відставку Збройних Сил України згідно з пп. "б" пункту 65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення №114).(а.с.32-33)

Відповідно до довідки Закарпатської обласної спеціалізованої серцево-судинної МСЕК серії 7-66 ВЛ № 0316637 (далі - довідка МСЕК) ОСОБА_3 16.04.2007 визнаний інвалідом II групи, де причиною інвалідності зазначено захворювання, отримане при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку.(а.с.19)

Після встановлення групи інвалідності позивач звернувся до ВАТ НАСК "Оранта" з вимогою виплати йому страхового відшкодування та листом від 02.07.2008 року. № 918 у зв`язку із закінченням дії договору та визначення нового порядку виплати компенсаційних сум позивачу відмовлено у проведенні виплати страхової суми.(а.с.15).

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до ГУМВС України в м. Києві із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності (далі - ОГД), однак рішення про призначення і виплату ОГД або про відмову у виплаті прийнято не було.

Позивач неодноразово звертався до Відповідачів з заявами про проведення належної виплати одноразової грошової допомоги, проте йому було відмовлено.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 року по справі №807/638/13а (яке набрало законної сили відповідно до судового рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2018) зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку зі встановленням групи інвалідності, яке набрало законної сили 17.07.2018 (а.с.12-14).

16 листопада 2018 року позивач повторно звернувся з заявою (рапортом) про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлена інвалідність II групи, що настала у період служби внаслідок захворювання при виконанні службових обов`язків пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

До вищевказаної заяви позивачем додано такі документи: свідоцтво про хворобу №1474/у від 28.11.2006р.; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності від 16.04.2007р.; довідку медико-соціальної експертної комісії про установлення групи інвалідності від 16.04.2007р.; довідку медико-соціальної експертної комісії про установлення групи інвалідності від 27.03.2012р.; довідку про грошове утримання (забезпечення) від 24.04.2008р. №50/316/1; лист від НАСК "ОРАНТА" про відмову у проведенні виплати від 02.07.2008р. №918; копію паспорта та ідентифікаційного номера.(а.с.134-146).

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.03.2018, по справі № 807/638/13-а Головне Управління МВС України в м.Києві листом від 21.12.2018 року направило до МВС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 та подані позивачем документи (а.с.98). У поданому висновку зазначено, що ГУ МВС України в місті Києві подає матеріали для призначення одноразової грошової допомоги заступнику начальника управління - начальнику відділу роботи з персоналом Солом`янського РУ ГУМВС України в місті Києві, полковнику міліції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 1.2., Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з подією, що сталася під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю. Призначена одноразова грошова допомога складає 38 976.00 грн. Раніше страхова виплата, одноразова допомога не виплачувалась. Сума одноразової грошової допомоги до виплати складає 38 976.00 грн.(а.с.99)

Згідно довідки Солом`янського районного управління ГУ МВС України в Києві № 50/316/1 від 24.04.2008 р., виданої ОСОБА_3 , пенсіонеру МВС на момент звільнення грошове утримання складає: посадовий оклад позивача становить - 155,00 грн.; 50% від п/окладу - 77,50 грн; оклад за військове звання -135,00грн; відсоткова надбавка за вислугу років - 147,00грн; 100% надбавка згідно з Указом Президента України від 31 серпня 2001р. №771 -514,50грн; 50% надбавка за особливі умови служби - 53.75грн; 15% за роботу в умовах режимних обмежень - 34,88грн; 90% за безперервну вислугу років - 2210,93 грн; доплата від суми пенсії 505 - 1208,96 грн; премія 50% - 2333,76 грн (а.с.140).

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 23.01.2019 № 15/2-217 ОСОБА_3 повідомлено, що на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 у справі № 807/638/13-а виявлено ряд недоліків та не відповідностей документів вимогам законодавства, зокрема: суперечності причинного зв`язку встановлення інвалідності пункту 12 свідоцтва про хворобу від 28.01.2006р. №1474/у довідці МСЕК від 16.04.2007 №0316637; відсутності довідки про грошове забезпечення за останньою посадою; відсутності довідки форми №158/о якою передбачено зазначення причини втрати професійної працездатності.

Такі недоліки позбавили Міністерство внутрішніх справ можливості прийняти рішення про призначення виплати та надіслання його до відповідного органу внутрішніх справ згідно з пунктом 7 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (а.с.16-18).

Крім того, судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2007 у справі № 2о-86/07 встановлено, що ОСОБА_3 отримав захворювання при виконанні ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку. Дане рішення суду не оскаржене відповідачем та набрало законної сили 07.05.2007 року (а.с.20-21).

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не доведено правомірності своїх дій, вимоги позову відповідають вимогам законодавства та встановленим судом обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені в судовому засіданні в їх сукупності. При тому суд прийшов до висновку, що інвалідність позивача настала під час проходження служби, що пов`язана з участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Суд надав критичну оцінку відсутності у поданих позивачем довідках медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності, оскільки такі містяться в наданих суду документах, а довідка про грошове утримання від 24.04.2018 року і є довідкою про грошове забезпечення позивача за останньою посадою перед звільненням.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-XII (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності) (далі - Закон № 565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно абзаців другого та третього пункту 15 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

На виконання статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12.05.2007 року за № 707 затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі - Порядок №707).

За змістом пункту 1 Порядку №707 (в редакції на час звернення позивача про виплату спірної допомоги) одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи, а у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Таким чином законодавець передбачив, що у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи, а у випадку встановлення інвалідності у зв`язку з проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги відповідача з приводу неможливості встановлення причин інвалідності та розбіжності у поданих документах (між довідкою МСЕК від 16.04.2007 № 0316637, якою позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, отриманим при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку та пунктом 12 свідоцтва про хворобу від 28.11.2006 № 1474/у, виданого ВЛК ГУМВС України в м. Києві у якому зазначено, що причиною інвалідності є захворювання яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ), то колегією суддів встановлено таке.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2007 року у справі № 2о-86/07 (яке набрало законної сили) встановлено, що ОСОБА_3 отримав захворювання при виконанні ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до частини 4 ст.78 КАС України, обставини встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи у якій беру участь особа стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведених обставин, матеріалами справи підтверджено, що інвалідність позивача настала під час проходження служби, що пов`язана з участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю.

Відтак, відмова відповідача у прийнятті рішення про призначення позивачу одноразової допомоги з підстав неможливості з`ясувати дійсного причинного зв`язку інвалідності позивача та розбіжності у виявлених документах не заслуговує на увагу, оскільки така розбіжність усунута рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2007 року у справі № 2о-86/07.

Відповідно до пункту 5 Порядку №707 для виплати грошової допомоги в разі установлення групи інвалідності працівник міліції подає органу внутрішніх справ за місцем проходження служби:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком;

- довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності;

- довідку про грошове забезпечення;

- копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника);

- копію ідентифікаційного номера.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до органу внутрішніх справ за місцем проходження служби повний перелік документів, визначений пунктом 5 Порядку №707 серед якого і довідка про грошове забезпечення позивача.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги позивача з приводу неподання позивачем довідки про грошового забезпечення позивача за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день установлення інвалідності, то колегією суддів враховано таке.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Будь-яке втручання у право особи повинно здійснюватися «згідно із законом». Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності». (див. рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 р. у справі «Ісмаїлов проти Росії», від 22.11.2007 р. у справі «Україна-Тюмень» проти України», від 07.07.2011 р. у справі «Серков проти України»).

Так, у Рішенні Європейського Суду по справі «АМАНН ПРОТИ ШВЕЙЦАРІЇ» від 16 лютого 2000 року якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи та щоб в національному праві існував засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Жодна норма не може вважатися „законом", якщо вона не сформульована з точністю, достатньою для того, щоб надати змогу громадянинові регулювати свою поведінку: він має бути спроможним - якщо потрібно, після відповідної консультації - передбачити такою мірою, наскільки це є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть випливати з його дій.

Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку національним законодавством з недостатньою чіткістю врегульовано питання щодо неможливості оскарження та скасування рішень про коригування митної вартості постановлених митним органом з порушенням закону у випадку випущення товарів у вільний обіг за новою декларацією із зазначенням митної вартості, вказаної митним органом в оскаржуваному рішенні.

Натомість, пункт 5 Порядку №707 не конкретизує, яку саме довідку про грошове забезпечення та за якою формою подає працівник міліції органу внутрішніх справ за місцем проходження служби для виплати грошової допомоги в разі установлення групи інвалідності.

Отож, названа норма щодо необхідності надання довідки про грошове забезпечення не є чіткою та не передбачуваною, а отже не може створювати заявнику перешкоди в реалізації права на отримання вказаної вище допомоги.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Так дійсно абз. 1, 2 пункту 3 Порядку №707 передбачено, що розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності. До грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством.

Однак, колегією суддів враховано, що довідку про розмір грошової допомоги за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день установлення інвалідності видає орган внутрішніх справ за місцем проходження служби до якого звернувся позивач відповідно до положень пункт 5 Порядку №707 та який перебуває у безпосередньому підпорядкуванні у МВС України.

Відтак, виявивши на етапі прийняття від позивача документів за переліком, передбаченим пунктом 5 Порядку №707, орган внутрішніх справ за місцем проходження служби міг виправити існуючий недолік та направити на адресу МВС України довідку про розмір грошової допомоги позивача за останньою посадою на день установлення інвалідності. МВС України в свою чергу, як керівний орган виявивши такий недолік міг витребувати вказану довідку безпосередньо у підконтрольної йому установи.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з підстав подання неналежної довідки про грошове забезпечення не відповідає таким критеріям, як: безсторонність; добросовісність; розсудливість, пропорційність. При прийнятті названої відмови відповідачем не дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване названа відмова.

Згідно вимог пункту 7 Порядку №707 щодо працівника міліції, який звернувся із заявою про виплату грошової допомоги в разі установлення групи інвалідності, орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, подає МВС у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними зокрема у пункті 5 цього Порядку, в тому числі щодо установлення групи інвалідності.

Як видно з матеріалів справи, такий висновок ГУ МВС України в м. Києві на підставі розглянутої заяви позивача від 16.11.2018 року подало на затвердження та призначення спірної одноразової грошової допомоги позивачу до МВС України (а.с.54).

Відповідно до абзаці 2, 4 п. 7 Порядку №707 МВС у десятиденний строк зобов`язане прийняти рішення про призначення виплати, яке надсилає його разом із документами, зазначеними у пункті 5, органу внутрішніх справ у якому проходив службу працівник міліції, для проведення виплати. Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Таким чином, на орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, покладено обов`язок подання висновку щодо виплати грошової допомоги, а на МВС України покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату сум одноразової допомоги відповідно до поданого висновку та документів за переліком, визначеним у п. 5 Порядку №707.

Водночас, з обумовлених положень Порядку №707 слідує, що МВС України не наділено повноваженнями щодо направлення листів про відмову у прийнятті рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги з підстав неналежного суперечності інформації, викладеної в документах, або відсутності певної інформації яка необхідна відповідачу для прийняття рішення.

Не заслуговують на увагу і доводи МВС України про відсутність в надісланих позивачем документах довідки форми №158/о щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок встановлення інвалідності, оскільки в матеріалах справи є виписка з акту огляду МСЕК №784 від 16.04.2007р. з серійним номером 000564 форми № 158-2/о, згідно якої ОСОБА_3 визначено ступінь втрати професійної працездатності 70% (а.с. 137-137 зворот).

Окрім того, судом враховано, що для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю надання МВС України відомостей щодо ступеня втрати професійної працездатності є необов`язковим, оскільки виплата одноразової грошової допомоги у даному випадку не залежить від ступеня втрати працездатності, а виплачується у фіксованому розмірі, який становить -чотирирічне грошове забезпечення позивача.

З урахуванням встановленого, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що МВС України не діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині вимог які стосуються визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо неприйняття рішення щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги та зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_3 виплати одноразової грошової допомоги на підставі висновку про призначення одноразової грошової допомоги та заяви ОСОБА_3 .

Стосовно ж доводів апеляційної скарги МВС України щодо не повернення оригіналів витребуваних від відповідача документів - заяви ОСОБА_3 з додатками на 15 аркушах про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, що унеможливлює виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.06.2019, то з цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно приписів підпункту 6.1.28 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, погодженої листом Вищого адміністративного суду України 12.12.2013 № 1715/14/13-13 та затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 17.12.2013 № 174, оригінали письмових доказів, які є у справі, суд повертає після їх дослідження, якщо це можливо, без шкоди для розгляду справи або після набрання законної сили судовим рішенням у справі за клопотанням осіб, які їх надали. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Отже, відповідачу після набрання рішенням суду законної сили необхідно звернутися з відповідним клопотанням до суду про повернення оригіналів письмових доказів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що приведені МВС України доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та правомірності оскаржуваного судового рішення.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги позивача відносно того, що суд для захисту його порушених прав мав сам визначити розмір одноразової грошової допомоги і стягнути його з відповідачів, оскільки саме таке рішення захистило б і поновило порушене право позивача, то колегія суддів зазначає таке.

Абзацом 2 та 4 п. 7 Порядку №707 передбачено, що МВС України у десятиденний строк зобов`язане прийняти рішення про призначення виплати, яке надсилає його разом із документами, зазначеними у пункті 5, органу внутрішніх справ у якому проходив службу працівник міліції, для проведення виплати. Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

За наведених положень законодавства, питання щодо прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги віднесено до виключних повноважень МВС України. Підставою для виплати такої допомоги є виключно рішення уповноваженого органу, яким в даному випадку є МВС України.

Відтак, суд не є суб`єктом владних повноважень до сфери дії якого відноситься прийняття рішень щодо виплати одноразової грошової допомоги. При прийнятті рішення, суд не праві перебирати на себе не притаманні йому повноваження, що законодавчо закріплені за іншими суб`єктами. Суд лише вправі вказати на виявлені недоліки та зобов`язати відповідача їх усунути в установленому порядку.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції в частині вимог позовної заяви у задоволенні яких позивачу було відмовлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 260/335/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року.