Справа № 160/3954/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2019 року Справа № 160/3954/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняКогач Т.А.
представника позивача представника відповідача Авдієнка О.А. Шахової І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Відповідачем 20.05.2019 року надано відзив на позовну заяву.
Так, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області проти позову заперечує та зазначає, що в ході проведення перевірки було правомірно встановлено заниження суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 455626,98 грн. Зазначений висновок став підставою для прийняття оскаржуваних рішень.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав повністю та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.
Представник відповідача проти задоволення позву заперечував, просив відмовити в його задоволенні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги адміністративного позову і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
Так, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована 05.03.2009 року Виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області та знаходиться на податковому обліку на загальній системі оподаткування у Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській області.
На підставі плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік та наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 25.10.2018 року №6131-п податковим органом проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.
- п. 177.1, п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік в сумі 455626,98 грн.;
- п. 164.5 ст. 164, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168, абз. а п. 171.2 ст.171, абз. а п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України за результатами перевірки підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 1530,00 грн. у тому числі: за січень 2017 - 198,00 грн., за лютий 2017 - 198,00 грн., за березень 2017 - 198,00 грн., за квітень 2017 - 198,00 грн., за травень 2017 - 198,00 грн., за червень 2017 - 198,00 грн., за липень 2017 - 198,00 грн., за серпень 2017 - 18,00 грн., за вересень 2017 - 18,00 грн., за жовтень 2017 - 36,00 грн., за листопад 2017 - 36,00 грн., за грудень 2017 - 36,00 грн.;
- пп. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, п. 164.5 ст. 164, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168, абз. а п.171.2 ст. 171, абз. а п. 176.2 ст. 176 ПКУ за результатами перевірки підлягає донарахуванню військовий збір в загальній сумі 127,50 грн. у тому числі: за січень 2017 - 16,50 грн., за лютий 2017 - 16,50 грн., за березень 2017 - 16,50 грн., за квітень 2017 - 16,50 грн., за травень 2017 - 16,50 фн., за червень 2017 -16,50 грн., за липень 2017- 16,50 гри., за серпень 2017 - 1,50 гри., за вересень 2017 - 1,50 грн., за жовтень 2017 - 3,00 грн., за листопад 2017 - 3,00 гри., за грудень 2017 - 3,00 грн.;
Незгода позивача з прийнятими податковим органом рішеннями стала підставою для звернення до адміністративного суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
В обґрунтування такого висновку відповідачем зазначено, що в порушення п.177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року було безпідставно включено до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу витрати, на утримання основних засобів подвійного призначення, а саме, послуги з ремонту вантажних автомобілів та шиномонтажу, придбання запчастин, шин.
Так, згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до норм статті 138 Податкового кодексу України однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування врегульовано статтею 177 Податкового кодексу України.
Положеннями пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Підпунктом 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отримання доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
Отже, з вищенаведених норм вбачається, що підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
Законом України «Щодо внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав законної сили з 01.01.2017 року, доповнено статтю 177 Податкового кодексу України, зокрема пунктами 177.4.3-177.4.6.
Пунктом 177.4.4. статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отримання доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до підпункту 177.4.5 вказаної статті передбачено витрати, які не включаються до складу витрат підприємця. До таких витрат належать: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
В даному випадку основним видом господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 являється надання послуг з перевезення вантажів КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт».
З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді позивач здійснювала вантажні перевезення, використовуючи при цьому сідельні тягачі та напівпричепи, при цьому кошти, які витрачалися на ремонт транспортних засобів, придбання запасних частини та шин, були віднесені до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю.
Позивачем надані первинні документи, що підтверджують витрати у 2017 році на ремонт транспортних засобів, придбання запасних частини та шин на суму 227813,49 грн., при цьому, відповідач не заперечує понесення позивачем зазначених витрат.
Суд зазначає, що понесенні позивачем витрати у сумі 227813,49 грн., фактично спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності позивача, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.
Разом з цим, відповідач зазначає, що до основних засобів подвійного призначення відносяться вантажні автомобілі, у тому числі сідельні тягачі та напівпричепи, які призначені для перевезення вантажів.
Однак, відповідно до Закону України «Про Митний тариф України» моторні транспортні засоби для перевезення вантажів віднесено до коду УКТ ЗЕД - 8704, а причепи та напівпричепи віднесено до товарної позиції - 8716, а отже вони не є вантажними автомобілями, які визначені, як основні засоби подвійного призначення пп.177.4.6 п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.
Таким чином, суд вважає, що вантажні сідлові тягачі та напівпричепи, які використовуються позивачем у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України будучи транспортними засобами, не відносяться до вантажних автомобілів, тому не є основними засобами подвійного призначення, виходячи з наведеного.
Так, судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач використовував транспортні засоби на підставі договорів оренди укладених з ОСОБА_2 №1409 від 31.07.2017 року та ОСОБА_3 №1853 від 25.09.2017 року.
Згідно умов зазначених договорів орендна плата сплачується протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок орендодавця в банку.
Відповідно до пункту 171.2 статті Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподаткування доходів з джерела їх походження в Україні.
Абзацом «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України передбачено, що особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку визначено ст. 167 Кодексу.
Згідно підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України - податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Так, позивачем при сплаті орендної плати було сплачено податок на доходи фізичних осіб згідно платіжних доручень № 2085 від 29.11.2018 року на суму - 288.00 грн. (призначення платежу: ПДФО за договором оренди утриманий з ОСОБА_2 за липень 2017 листопад 2018 року), № 2082 від 29.11.2018 року на суму - 648,00 грн. (призначення платежу: ПДФО за договором оренди утриманий з ОСОБА_3 за вересень 2017 року листопад 2018 року).
Зазначені виплати про нарахований ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дохід було відображено позивачем у звіті за формою 1-ДФ за четвертий квартал 2018 року.
Суд вважає необґрунтованим твердження відповідача про, що позивач повинен був сплачувати ПДФО, як податковий агент щомісяця незалежно від того сплачувалась орендна плата чи ні, оскільки вимоги Податкового кодексу України зобов`язують сплачувати ПДФО при виплаті доходу.
Щодо посилання відповідача на положення підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, суд зазначає, що висновок податкового органу про нарахування доходу вищезазначеним громадянам щомісяця ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними доказами.
Отже, позивачем було виконано обов`язок щодо сплати податки на доходи фізичних осіб, як податкового агента при виплаті доходу та відображення його у звіті за формою 1-ДФ.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Згідно частини 1 статті 8 Закону № 2464-VI розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Абзацом 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
З наведеного випливає, що розмір єдиного внеску обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.
Також, згідно підпункут.1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Відтак, зважаючи на те, що у ході перевірки Головним управління ДФС у Дніпропетровській області помилково було встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, суд вважає відсутні підстави для збільшення грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску та військового збору.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8180,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2380 від 25.04.2019 року.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 8180 (вісім тисяч сто вісімдесят) грн. 19 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 липня 2019 року.

Суддя С.І. Озерянська