Справа № 520/4558/19
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2019 р. № 520/4558/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ліпчанської Я.В.,

представника позивача - Яковенко О.Г,

представника відповідача - Лук`янцев С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська,46, ) про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 46480,65 грн., податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про донарахування грошового зобов`язання зі сплати ПДФО у розмірі 167570,00 грн. (сума основного зобов`язання - 134856,00 грн., штрафні санкції - 33714,00 грн.); податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про донарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 14048,50 грн., податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про донарахування грошового зобов`язання зі сплати ПДВ у розмірі 5911,25 грн.; податкове повідомлення - рішення №6 від 14.02.2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 82,60 грн.; податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 2364,50 грн.; вимогу № Ф-000002213 від 14.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 156260,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки контролюючим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки є неправомірними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 14.02.2019 року №6, №6, № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , №6, та вимога № Ф-000002213 від 14.02.2019 року прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

Відповідач проти позову заперечував, згідно наданого до суду відзиву на позов просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі зазначивши, що оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення та вимога є законними та обґрунтованими, винесеним відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 02.09.2019 р. о 15:45 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник Головного управління ДФС у Харківській області в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач як фізична особа - підприємець зареєстрований 23.01.2013, про що внесено запис № 2 146606, що підтверджується детальною інформацією про фізичну особу підприємця станом на 06.05.2019.

За КВЕД позивач здійснює такі види діяльності: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (основний), 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_5 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Результати перевірки оформлені актом від 21.01.2019 №167/20-40-13-06-08/ НОМЕР_5 , яким зафіксовано порушення позивачем п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся на суму 135521,40 грн.; ст.ст. 168, 176 Податкового кодексу України, п.п.1.2, 1.6, п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з військового збору за період, що перевірявся на суму 11293,45 грн.; п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, абз. 5 п.198.5 (г) ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 4729,00 грн., у тому числі по періодах: грудень 2017 р. у сумі 4729,00 грн.; п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, у результаті чого порушено порядок реєстрації податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 4729,00 грн. у т.ч. за грудень 2017 р. за виявлене порушення передбачено застосування штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість; п.120 прим. 1.1 ст.120 прим. 1 Податкового кодексу України, у результаті чого порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у сумі ПДВ 82,60 грн.; абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п.2 ст. 9 Закону України №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 в частині заниження суми єдиного внеску за рахунок невірного визначення бази нарахування єдиного внеску на суму 157542,93 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки від 21.01.2019 №167/20-40-13-06-08/ НОМЕР_5 , позивач подав заперечення на даний акт.

Листом від 11.02.2019 №3699/ФОП/20-40-13-06-17 Головне управління ДФС у Харківській області повідомило позивача, що висновки акту перевірки в частині порушень та донарахованих сум змінено частково, та викладено висновки акту перевірки в такій редакції:

- п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся на суму 134856,05 грн.;

- ст.ст. 168, 176 Податкового кодексу України, п.п.1.2, 1.6, п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з військового збору за період, що перевірявся на суму 11238,00 грн.;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п.2 ст. 9 Закону України №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 в частині заниження суми єдиного внеску за рахунок невірного визначення бази нарахування єдиного внеску на суму 156260,17 грн.

На підставі акту перевірки від 21.01.2019 №167/20-40-13-06-08/ Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнятті:

- вимога № Ф-000002213 від 14.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 156260,17 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.02.2019 №6, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 46480,65 грн.;

- податкове повідомлення - рішення №6 від 14.02.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 168570,00 грн., з яких за податковим зобов`язанням +134856,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 33714,00 грн.;

- податкове повідомлення - рішення №6 від 14.02.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 14047,50 грн., з яких за податковим зобов`язанням +11238,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 2809,50 грн.;

- податкове повідомлення - рішення №6 від 14.02.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 5911,25 грн., з яких за податковим зобов`язанням +4729,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1182,25 грн.;

- податкове повідомлення - рішення №6 від 14.02.2019, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 10% у сумі 82,60 грн.;

- податкове повідомлення - рішення №6 від 14.02.2019, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 2364,50 грн.

Позивач не погодившись з винесеною вимогою № Ф-000002213 від 14.02.2019 року та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.02.2019 №6, подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 04.04.2019 №15916/6/99-99-11-05-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу № Ф-000002213 від 14.02.2019 року та рішення №6 від 14.02.2019 залишено без змін.

Не погоджуючись із вищезазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій, та вимогою прос плату боргу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що позивачем не доведено під час перевірки правомірність віднесення ФОП ОСОБА_1 до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, витрат на обслуговування сайту та здійснення реклами в мережі Інтернет по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 ; витрат на оплату за доставку та супутні послуги при транспортуванні придбаного покупцем у позивача товару; витрат на оплату техніки та іншого товару для здійснення господарської діяльності.

З приводу вищевикладеного в акті перевірки, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір №260413-2 від 26.04.2013, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання по наданню послуг інформатизації - програмуванню, підтримка сайту www.avtomats.com.ua та баз даних. При цьому система електронних документів передається в повному власність замовника. Ціна наданих послуг залежить від об`єму виконаних робіт, які оцінюються у відповідності до "Приложения 1".

Відповідно до пункту 2.2 вищевказаного договору оплата проводиться замовником після виконання певного етапу робіт виконавцем, що зазначається в актах виконаних робіт.

На виконання умов договору №260413-2 від 26.04.2013 позивачем надано платіжні доручення, акти здачі-приймання робіт, додаток до розрахунку.

Разом з тим, для повноцінного функціонування сайту та проведення своєї господарської діяльності позивач замовляє та оплачує послуги з хостінгу.

Оплата за надання послуг з хостінгу підтверджується платіжними дорученнями: за 2013 рік №16, за 2014 рік №404, за 2015 рік №1093, за 2016 рік №4992, за 2017 рік №6595.

Крім того, податкові накладні №162 від 05.06.2015 та №347 від 04.06.2019 підтверджують факт придбання ОСОБА_1 товару та подальшу його реалізацію.

Поряд із цим, суд зазначає, що контролюючий орган в акті перевірки посилався на те, що позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним №№ 703, 784, 839, 401, 1228, 86, 238, 124, 1028, 816, 676, 53, в яких відрізняються одиниці виміру при реалізації цього ж товару.

З приводу зазначено вище, суд зазначає, що рахунки, в яких виставлялися до сплати послуги з хостінгу містили декілька видів послуг чи робіт, тому актів приймання-передачі, що підписані на підставі одного й тою ж рахунку декілька, але в сумі вартість послуг по всім актам становить суму виставленого рахунку та відповідає сумі, що сплачена згідно кожного платіжного доручення.

Разом з тим, матеріали справи містять податкову консультацію інформаційно-довідкового департаменту ДФС, з якої вбачається, що враховуючи те, що постачання товару, ціну якого при придбанні було встановлено, наприклад, за вагову одиницю (кілограм, тонну, тощо) може здійснюватися за ціною за кількісну одиницю (штуку тощо) такого товару, то одиниця виміру, вказана в графі 4 податкової накладної, складеної на операцію з постачання товару, може відрізнятися від одиниці виміру, що вказана у податковій накладній, отриманій платником податку при придбанні такого товару.

Також, контролюючий орган вважає безпідставним віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по податковим накладним №12026, №2646, №61535, №28878, №105222, №113703, №116303, №77716 оскільки, на думку перевіряючих, платником податків здійснено перевезення товару, який не відновиться до господарської діяльності.

З вищевказаним твердженням контролюючого органу суд не погоджується, оскільки під час здійснення своєї господарської діяльності позивачу необхідно було забезпечити робочі місця своїх працівників відповідними меблями та технікою, у зв`язку із чим позивачем віднесено до витрат вартості товарно - матеріальні цінності на суму 39459,98 грн.

Відповідно до положень підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Отже, вище вказані товарно - матеріальні цінності для використання у господарській діяльності платника податку не підлягають амортизації та можуть бути одразу віднесені до витрат.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За приписами пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

У зв`язку з вище викладеним у позивача відсутні порушення пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України при визначенні бази оподаткування та віднесення до складу витрат: витрати по оплати послуг по обслуговуванню сайту на підставі укладених з ФОП ОСОБА_2 договорів, оскільки право власності на сайт та використання сайту і надання робіт є належним чином підтвердженими первинними документами.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що контрагентом позивача ФОП ОСОБА_3 . ОСОБА_4 . надано пояснення як спеціаліста в галузі комп`ютерного програмування, інформаційних технологій та комп`ютерних систем.

Так, з наданих ФОП ОСОБА_2 пояснень встановлено, що останній отримав відповідну освіту в Харківському національному технічному університеті радіоелектроніки за фахом інформаційні управляючі системи та технології. З 2003 року ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа - підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію серія В02 №988251 від 02.07.2003.

Разом з тим, ОСОБА_2 пояснив, що особисто розробляв сайт www.avtomats.com.ua (сукупність баз даних, програмного коду) безпосередньо для ФО-П ОСОБА_1 з подальшою передачею сайту в повну власність. Далі надавав послуги хостінгу для розміщення веб-сайту в мережі Інтернет. Надавав послуги інформатизації (розробка технічного опису сторінок товарів і занесення їх в базу даних, створення тематичних посилань, системи фільтрації товарів за технічними характеристиками, включення в контент фотографій замовника, змінював код сторінок з метою кращого ранжирування у видачі пошукових систем, включаючи складання метатегів).

Крім того, зазначив, що позивачем здійснено з ним всі розрахунки за надані послуги щодо створення сайту, надання послуг щодо його інформатизації, обслуговування та надання хостінгу.

Суд також, наголошує, що посилання контролюючого органу на відсутність у позивача доказів відносно знаходження у власності ФОП ОСОБА_1 сайту www.avtomats.com.ua спростовується пунктом 1.3 договору №260413-2 від 26.04.2013, яким передбачено, що право власності на сайт, а також результати наданих послуг повністю належать замовнику, тобто ФОП ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами правомірність включення до складу витрат самозайнятої особи ОСОБА_1 749199,98 грн.

Щодо посилань контролюючого органу в акті перевірки на порушення позивачем приписів абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п.2 ст. 9 Закону України №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 в частині заниження суми єдиного внеску за рахунок невірного визначення бази нарахування єдиного внеску на суму 156260,17 грн., суд зазначає наступне.

Згідно абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Системно аналізуючи вищевказані положення норм права, суд приходить до висновку, що необхідною умовою для включення понесених витрат на придбання товарів/послуг до складу доходу є наявність зв`язку товарів/послуг з господарською діяльністю підприємства. Придбання таких товарів/послуг повинно бути складовою частиною діяльності особи, що направлена на отримання доходу.

Суд зауважує, що позивачем надано до суду документи на підтвердження витрат понесених ОСОБА_1 у 2015 - 2017 роках, які підтверджують безпосередню пов`язаність витрат з отриманням доходів від здійснення останньою своєї господарської діяльності.

Таким чином, судом встановлено, що придбання позивачем у свого контрагента послуг щодо створення сайту, надання послуг щодо його інформатизації, обслуговування та надання хостінгу було необхідно ОСОБА_1 для здійснення її основного виду діяльності, а саме: роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, видатковими накладними, актами здачі - прийому робіт, платіжними дорученнями, додатками до розрахунків тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особо зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення та вимогу, контролюючий орган діяв поза межами повноважень та не у спосіб визначений законодавством, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, тому суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця Федорової ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул.Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 46 480,65 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про донарахування грошового зобов`язання зі сплати ПДФО у розмірі 167 570,00 грн. (сума основного зобов`язання - 134 856,00грн., штрафні санкції - 33 714,00 грн.).

Скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про донарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 14 048,50 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про донарахування грошового зобов`язання зі сплати ПДВ у розмірі 5 911,25 грн.

Скасувати податкове повідомлення - рішення №6 від 14.02.2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 82,60 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 14.02.2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 2 364,50 грн.

Скасувати вимогу № Ф-000002213 від 14.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 156 260,17 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 46, ) судовий збір у розмірі 3927 (три тисячі дев`ятсот двадцять сім) грн. 18 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06 вересня 2019 року.

Суддя О.М. Тітов