Справа № 620/1867/19
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року Чернігів Справа № 620/1867/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Зайця О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України, в якому просить:

- визнати протиправними дії щодо відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889 від 10.12.2015 та статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723 від 16.12.1993;

- зобов`язати перевести з 18.04.2019 на пенсію за віком відйовідно до Закону України "Про державну службу" № 889 від 10.12.2015 та статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723 від 16.12.1993.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VII від 10.12.2015 з мотивів того, що позивачу вже призначалась пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що оскільки позивачу вже призначалась пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, то в Управління відсутні підстави для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VII від 10.12.2015.

До розгляду справи по суті, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області заявлено клопотання, в якому останнє просить замінити Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у зв`язку з припиненням діяльності Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України.

Судом проведено заміну неналежного позивача на належного, а саме, в порядку ст.48та ст.52 КАС України замінено Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З 06.06.2008 позивач перебуваю на обліку в Чернігівському об`єднаному УПФУ та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII в розмірі 90% суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно заяви від 01.03.2019 його переведено на пенсію по II групі інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

18.04.2019 позивач звернувся до Управління з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

До вказаної заяви додано довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09.04.2019 №26-17-27/55 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, від 09.04.2019 №25-17-27/56, які були видані Північним Офісом Держаудитслужби по посаді начальника відділу, за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію по інвалідності державного службовця та про те, що він працював в Контрольно-ревізійному управлінні в Чернігівській області.

Листом Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 02.06.2019 № 347/П-7 повідомлено, що Управлінням прийнято рішення про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII згідно поданої заяви від 18.04.2019.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 визначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 10, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 19.12.1993 (далі - Закон № 3723-ХІІ від 19.12.1993) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII від 10.12.2015), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців.

Згідно частини першої статті 90 Закону від 10.12.2015 № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII від 10.12.2015 втратив чинність Закон № 3723-ХІІ від 19.12.1993, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII від 10.12.2015 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII від 10.12.2015 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Суд вважає, що право на пенсію одержують зазначені в пунктах 10 та 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII від 10.12.2015, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік і в жодному із зазначених вище Законів не зазначається, що таке право особа одержує при умові, що їм раніше пенсія за Законом № 3723-ХІІ від 19.12.1993 не призначалась.

При цьому, суд посилання відповідача на пункт 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, який передбачає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 у разі якщо до набрання чинності Законом № 889-VIII від 10.12.2015 не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993, вважає необґрунтованим, оскільки Закон № 889-VIII від 10.12.2015 не пов`язує нарахування пенсії за віком з отриманням раніше пенсії за Законом № 3723-ХІІ від 19.12.1993. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

В силу частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на проаналізовані норми законодавства а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій щодо відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889 від 10.12.2015 та статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723 від 16.12.1993 та зобов`язання перевести позивача з 18.04.2019 на пенсію за віком відйовідно до Закону України "Про державну службу" № 889 від 10.12.2015 та статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723 від 16.12.1993.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889 від 10.12.2015 та статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723 від 16.12.1993.

Зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести з 18.04.2019 ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889 від 10.12.2015 та статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723 від 16.12.1993.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Заяць