Справа № 120/241/19-а
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2019 року

Київ

справа №120/241/19-а

адміністративне провадження №К/9901/19117/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 120/241/19-а

за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, прийняту у складі головуючого судді - Мультян М.Б.

та на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Гонтарука В.М., суддів - Ватаманюка Р.В., Сторчака В.Ю.

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. 24 січня 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) в якому з урахуванням уточнення просив:

1.1 визнати інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року - недостовірною;

1.2 визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державних виконавців при виконанні рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року, в невиконанні частині рішення Замостянського районного суду від 01 березня 2004 року по погашенню встановленого залишку боргу повного розрахунку, що залишається не виплаченим та по виконанню мір зобов`язального характеру;

1.3 зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби ВП № 44360795 від 13 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень ЄСПЛ від 17 липня 2014 року, як передчасну та прийняти міри по погашенню залишку боргу повного розрахунку;

- сплатити 200000 гривень моральної шкоди та 500 гривень понесених витрат на лікування та захист порушених прав.

2. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 13 вересня 2016 року, на думку позивача, було передчасно закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення ЄСПЛ на підставі не існуючого наказу про звільнення від 01 грудня 2015 року, недостовірності видачі трудової книжки та викревленої резолютивної частини постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі за № 802/82/16-а.

2.1. Позивач, вказує що він звернувся до міністра Міністерства юстиції України, по дорученню якого, відповідач надав інформацію про те, що з позивачем було повністю розраховано, видана належно заповнена трудова книжка. Однак вважає, що така інформація є недостовірною. У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

3. Відповідач з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, вказуючи, що рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України", виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчими документами, а тому виконавче провадження ВП № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яворовенко та інші проти України» від 17 квітня 2014 року № 25663/02 закінчено. Додатково зазначає, що дана постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 44360795 була оскаржена позивачем до Вінницького окружного адміністративного суду, ухвалою від 28 вересня 2016 року було відкрито провадження у адміністративній справі за № 802/1462/16-а.

3.1. Постановою Вінницького оружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

3.2. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року - апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 - залишено без змін.

3.3. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі за № 802/1462/16-а.

3.4. Ухвалою Верховного Суду України від 16 березня 2017 року - відмовлено у допуску справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року.

3.5. 21 квітня 2017 року Вінницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у адміністративній справі за № 802/1462/16-а.

3.6. В подальшому ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2017 року залишено без змін.

3.7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 липня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

3.8. 18 вересня 2017 року Вінницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у адміністративній справі за № 802/1462/16-а.

3.9. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року залишено без змін.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. 17 липня 2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі №25663/02 "Яворовенко та інші проти України" (далі - РЄСПЛ), яким зобов`язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

5. Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 підлягають виконанню:

5.1 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року;

5.2 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 березня 2006 року;

5.3 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 жовтня 2006 року;

5.4 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06 квітня 2007 року;

5.5 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 листопада 2006 року.

6. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 13 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яворовенко та інші проти України» та зобов`язано боржника - державу Україна добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

7. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а, що набрала законної сили, встановлено, що Департаментом ДВС виконано рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка стосується виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 березня 2006 року, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 жовтня 2006 року та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06 квітня 2007 року.

8. Крім того, вказаним рішенням також встановлено, що сума заборгованості, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року та на виконання рішення ЄСПЛ, є визначеною (станом на жовтень 2015 року) і становить 1900147,03 грн. При цьому, беручи до уваги факт виплати ОСОБА_1 коштів на загальну суму 711209,73 грн., які входять в суму повного розрахунку при звільненні з ДАК "Укрресурси" станом на жовтень 2015 року, тобто в суму 1900147,03 грн., а отже останньому необхідно виплатити заборгованість в сумі 1188937,30 грн.

9. В подальшому, із урахуванням вищевказаної постанови Департаментом перераховано ОСОБА_1 кошти в сумі 1188937,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03 серпня 2016 року № 2994 та подано до суду звіт про виконання постанови від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а, який прийнято ухвалою від 29 серпня 2016 року.

10. 13 вересня 2016 року у зв`язку із фактичним виконанням рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року у справі № 25663/02 та виплати суми 1188937,30 грн. виконавче провадження № 44360795 закінчено, про що винесено відповідну постанову.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

15. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, відмовлено в задоволенні позову.

16. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки судами вже було вирішено питання, щодо правомірності винесення постанови про закінчення ВП № 44360795, вимога про зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби від 13 вересня 2016 року ВП № 44360795 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень ЄСПЛ від 17 липня 2014 року задоволенню не підлягає.

17. У частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказані вимоги теж не підлягають задоволенню оскільки позивач не обґрунтовував та не надав будь-яких доказів в розумінні статей 73-76 КАС України, яким чином сума заявлена до відшкодування співвідноситься з характером порушення його прав, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість та безпідставність даної вимоги.

ІV. Касаційне оскарження

17. Не погодившись з постановами судів першої та апеляційної інстанції позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 09 липня 2019 року.

18. У касаційній скарзі позивач посилається на помилкову оцінку, надану судами встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

19. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач вказує, що судами попередніх інстанцій не було розглянуто позовну вимогу, а саме: щодо визнання інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року недостовірною. Та помилково було застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» в той час, як позивач звернувся із оскарженням вказаного листа в порядку Закону України «Про звернення громадян».

20. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 09 липня 2019 року визначено склад суду: головуючий суддя Шевцова Н.В. (суддя-доповідач), судді: Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.

21. Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Вінницького окружного адміністративного суду справу № 120/241/19-а.

22. Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

21. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

23. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

24. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Нормами статті 1 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) визначено, що рішення це:

25.1 остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

25.2 остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України;

25.3 рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України;

25.4 рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

25.5 Органом представництва визначено орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

26. Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 року № 784, на Міністерство юстиції покладено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень. При цьому, пунктом 3 цієї ж Постанови установлено, що представництво України в Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

27. Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 3477-IV, порядок виконання рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

28. За приписами статті 7 Закону №3477-IV протягом десяти днів від дня отримання повідомлення суду про набуття рішенням статусу остаточного орган представництва:

28.1 надсилає стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

28.2 надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

28.3 Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

28.4. Неподання стягувачем заяви про виплату відшкодування не є перешкодою для виконання Рішення.

29. Частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) визначає, що виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

30. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

31. Згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

32. Згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV, який діяв у період відкриття виконавчого провадження по виконанню ЄСПЛ та його завершення), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

33. Щодо відшкодування моральної шкоди.

33. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

34. За правилом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

35. Правові аспекти вирішення питання відшкодування моральної шкоди також висвітлені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (далі - ППВСУ № 4).

35.1. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

35.2. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

36. Згідно з абзацом другим пункту 5 ППВСУ № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

VІ. Позиція Верховного Суду

37. Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

38. Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

39. Судами попередніх інстанцій було встановлено, що питання скасування постанови державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби від 13 вересня 2016 року ВП № 44360795 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішень ЄСПЛ від 17 липня 2014 року вже було розглянуто у адміністративні справі № 802/82/16-а та в силу частини четвертої статті 78 КАС України не підлягає розгляду у даній справі.

40. Також, судами попередніх інстанцій вірно та обґрунтовано встановлено, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню оскільки позивач не обґрунтовував та не надав будь-яких доказів в розумінні статей 73-76 КАС України, яким чином сума заявлена до відшкодування співвідноситься з характером порушення його прав.

41. Проте, Верховний Суд зауважує, що позивачем також було заявлено позовну вимогу щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року.

42. Нормами частини третьої статті 242 КАС України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

43. Відповідно до частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує:

43.1 чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

43.2 чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

43.3 яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

43.4 чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

43.5 як розподілити між сторонами судові витрати;

43.6 чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

43.7 чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

44. Проте, в порушення зазначених норм КАС України судами попередніх інстанцій при постановленні рішення по справі у частині заявленої позовної вимоги щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року, не було досліджено питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалась вказана вимога та не зазначено яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Також судами не було встановлено чи було подано позивачем скаргу на яку відповідачем надано відповідь вказаним листом в порядку норм Закону України «Про звернення громадян» ,чи було об`єктивно і вчасно розглянуто відповідачем скаргу позивача, чи було перевірено відповідачем викладені у скарзі позивача від 12 жовтня 2018 року факти, чи було прийнято відповідачем рішення відповідно до чинного законодавства.

45. Решта доводів касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанції.

46. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

47. Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій у частині позовної вимоги щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

48. Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно дослідити питання чи було подано позивачем скаргу від 12 жовтня 2018 року на яку відповідачем надано відповідь листом Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року в порядку Закону України «Про звернення громадян», чи було об`єктивно і вчасно розглянуто відповідачем скаргу позивача, чи було перевірено відповідачем викладені у скарзі позивача факти, чи було прийнято відповідачем рішення відповідно до чинного законодавства.

49. Таким чином, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду у частині позовної вимоги щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 353 КАС України.

VIІ. Судові витрати

49. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі № 120/241/19-а у частині позовної вимоги щодо визнання недостовірною інформацію, що міститься в листі Департаменту ДВС від 14 листопада 2018 року скасувати та в цій частині адміністративну справу № 120/241/19-а направити на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

3. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі № 120/241/19-а залишити без змін.

4. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова

Судді В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич