Справа № 640/9642/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2019 року № 640/9642/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Каракашьяна С.К., за участю секретаря судового засідання Мини І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представника позивача ОСОБА_1, третьої особи, адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
до третя особа: про Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дубас Ігор Васильович визнання незаконними та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати незаконними та скасувати постанови старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 57116426 від 23.05.2019, від 24.05.2019, про накладення штрафів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на примусовому виконанні державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавчий лист Голосіївського районного суду м. Києва № 752/22214/16-ц, виданий 23.07.2018, відповідно до якого позивача зобов`язано не чинити ОСОБА_3 перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 та визначено способи участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої ОСОБА_4 В межах виконавчого провадження № 57116426 вказаним державним виконавцем прийнято постанови від 23.05.2019, від 24.05.2019 про накладення штрафу на позивача, як боржника, за невиконання рішення суду. Позивач стверджує, що виконує рішення суду у повному обсязі та кожного разу забезпечує присутність дитини на зустрічі зі стягувачем та не чинить жодних перешкод в участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з донькою. Поряд з цим, державним виконавцем безпідставно складаються акти про невиконання боржником рішення суду та приймаються оскаржувані постанови. Звертає увагу і на те, що на ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 752/22214/16-ц було зупинено виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018 до закінчення касаційного провадження.

Позивач стверджує, що ним 23.05.2019р. було вчинено всіх дій для виконання рішення суду, проте, як це зафіксовано в акті державного виконавця, малолітня відмовилася від спілкування з батьком.

Також позивач стверджує, що 24 травня 2019 року нею було повідомлено державного виконавця про існування поважних причин. При цьому позивач стверджує, що ним було здійснено виклик лікаря, про що надано докази.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України. Витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження суду також не надано.

Третя особа в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що 23.05.2019, 24.05.2019 позивачем не було забезпечено виконання рішення суду, як і не було раніше забезпечено таке виконання. .

Розглянувши подані документи і матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

встановив

На примусовому виконанні державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження № 57116426 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва № 752/22214/16-ц, виданого 23.07.2018, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язано не чинити ОСОБА_3 перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 та визначено способи участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої ОСОБА_4 у відповідні дні та години та способи, зазначені у виконавчому документі.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 752/22214/16-ц рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2018 в частині, що не змінена апеляційним судом та постанову Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018 в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею залишено без змін, поновлено дію виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018.

Таким чином, з 08.04.2019 у позивача виник обов`язок виконувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018.

Суд звертає увагу, що постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 752/22214/16-ц оприлюднена в Єдиному реєстрі судових рішень 17.04.2019, а тому позивачеві не могло бути не відомо про поновлення дії виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018.

Як вбачається з акту державного виконавця від 23 травня 2019 року, даним актом було встановлено, що «батько малолітньої не спілкувався з малолітньою в той час, який зазначений в рішенні суду, малолітня побачивши батька, який увійшов в квартиру почала плакати та кричати».

На підставі даного акту відповідачем було винесено постанову від 23.05.2019р., якою на позивача відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладений штраф в сумі 3400,00 грн.

Постановою від 24.05.2019р. на позивача накладено штраф в сумі 3400 грн. за невиконання рішення суду. При цьому позивачем та третьою особою не заперечувалась обставина невиконання позивачем рішення саме 24.05.2019р.

Не погодившись з постановами державного виконавця, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини шостої статті 26 наведеного Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Відповідно до частини другої статті 63 зазначеного Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону N 1404-VIII.

Відповідно до зазначеної статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Згідно частини першої статті 75 вказаного Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Одночасно частиною другою вказаної статті Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Позивач стверджує про те, що ним було забезпечено виконання рішення суду, оскільки позивач не чинив перешкод у спілкуванні батька з дитиною 23 травня 2019 року, а неможливість спілкування викликана поведінкою дитини.

Також позивач стверджує про поважність причин невиконання судового рішення 24 травня 2019 року, посилаючись на погане самопочуття.

Позивач стверджує, що вищезазначені обставини, в силу приписів статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження», є поважними причинами невиконання рішення.

Суд щодо даних тверджень висловлює наступну правову позицію.

Аналізуючи наведені положення статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов до висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф не невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року в справі № 821/1568/16.

Отже, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №127/3770/17.

Суд звертає увагу на те, що обов`язком позивача, як боржника за виконавчим провадженням, є забезпечення можливості спілкування протягом певного, визначеного судом, проміжку часу, без участі позивача.

Суд вважає, що виконання даного рішення не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися, оскільки обов`язком позивача є перебування дитини у певному місці протягом певного часу, натомість, забезпечення спілкування до кола обов`язків позивача не віднесено.

Суд зауважує, що, згідно з приписами частин 2 та 3 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток ( ч.2). 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3 ст. 150 СК України).

Відтак, забезпечення виконання малолітньою особою певних дій, вчинення яких є обов`язковим за законодавчо встановленими приписами (наприклад відвідування закладів освіти чи охорони здоров`я), в тому числі поза бажанням малолітньої особи, покладено на її батьків.

Суд вважає, що подібний принцип має застосовуватися й до виконання рішення суду, а наявність обставин, на які посилається позивач, має оцінюватися судом, яким розглядається спір щодо спілкування з дитиною.

Суд вважає, що наданий позивачем доказ - копія квитанції щодо огляду позивача лікарем та надання позивачу медичної допомоги не є, в даному випадку, доказом поважності причин невиконання судового рішення.

Суд виходить з того, що виконання вимог державного виконавця полягає в утриманні позивача від вчинення дій, тобто не передбачає здійснення позивачем будь - чого, чому може перешкодити стан здоров`я позивача.

При цьому суд враховує те, що, місцем виконання рішення суду є офіційно визначене місце проживання дитини та позивача, погоджене, в якості місця виконання рішення суду, учасниками виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, виходячи з обов`язковості виконання судового рішення, визначеного статтею 129-1 Конституції України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 294-297 КАС України

.

Суддя С.К. Каракашьян