Справа № 520/2317/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 р.Справа № 520/2317/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Соколова Л.М.,

представника відповідача Зекової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.06.19 року по справі № 520/2317/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Азотфостерйд, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.12.2018 №1 №1.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що не вчиняв податкових правопорушень, які викладено в акті перевірки. Стверджував, що спірні рішення суб`єкта владних повноважень вмотивовано помилковими судженнями, факт вчинення податкових правопорушень є вигаданим, при здійсненні господарських операцій платник неухильно дотримувався вимог закону.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України від 07.12.2018р.: №1 та №1.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального права, а саме: п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, ст.198, ст.201, пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 03.09.2019 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками контролюючого органу - ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ Азотфострейд з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2016р. по 30.06.2018р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 30.06.2018р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016р. по 30.06.2018р.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 16.11.2018р. №4795/20-40-14-01-08/35579031 (далі - Акт).

В Акті викладені судження контролюючого органу про вчинення особою податкових правопорушень, а саме:

1) пп. 134.1.1. п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 Зобов`язання, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 внаслідок порушень наведених в розділі 3.1.1.1 акту перевірки встановлено заниження податку на прибуток у сумі 335.241,00 грн, в тому числі: за 2016 рік у сумі 335.241,00 грн;

2) п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, ст.198, ст. 201 Податкового Кодексу України внаслідок порушень викладених у розділі 3.1.2.2 акту перевірки в результаті чого: занижено податок на додану вартість у загальній сумі 187.480,00 грн.; завищення показника по рядку 21 декларації з податку на додану вартість суми від`ємного значення, що зараховується до складу ПК наступного звітного Періоду за березень 2018 року у сумі 7.596,00 грн.

07.12.2018 з посиланням на Акт владним суб`єктом - ГУ ДФС у Харківській області видані: податкове повідомлення-рішення №1 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 281.212,00 грн. (основний платіж 187.480,00 грн.; штраф 93.740,00 грн.), податкове повідомлення-рішення №1 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток у загальному розмірі 502.861,50 грн. (основний платіж 335.241,00 грн.; штраф 167.620,50 грн.)

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України саме при винесенні оскаржених рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичними підставами прийняття рішень контролюючого органу про збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у даному конкретному випадку є висновки про відсутність у контрагентів позивача 1) трудових ресурсів; 2) господарських відносин з особами, що здійснювали транспортно-експедиторські послуги; 3) основних засобів; 3) при дослідженні ланцюгів постачання встановлено, що у контрагентів позивача відсутні послуги з придбання транспортно-експедиторських послуг протягом 2016р.

На вказані доводи відповідач посилався як у акті перевірки, так і в запереченнях на адміністративний позов, поданих до суду першої інстанції, а також і у доводах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абз. 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З матеріалів справи судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" зареєстровано як юридична особа, перебуває на обліку в ГУ ДФС у Харківській області, є платником податку на додану вартість.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом господарської діяльності ТОВ "Азотфострейд" є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

03.05.2016 між позивачем (в якості замовника) та ТОВ Укрекспотрейд (в якості експедитора) укладено письмовий правочин у формі окремого документа договору № 03/05/16 від 03.05.2016р., згідно п.п.1.1 якого замовник замовляє, а експедитор надає послуги з організації і виконання перевезень автомобільним транспортом у міських і міжміських сполученнях. Експедитор має право від свого імені укладати договори на придбання транспортних та/або допоміжних транспортних (зокрема, експедиційних) послуг у третіх осіб (виконавців) з метою надання транспортних та допоміжних послуг.

26.01.2016 між позивачем (в якості замовника) та ТОВ Атлас Флайт (в якості експедитора) укладено письмовий правочин у формі окремого документа договору № 26/01/16 від 26.01.2016р., згідно п.п.1.1 якого замовник замовляє, а експедитор надає послуги з організації і виконання перевезень автомобільним транспортом у міських і міжміських сполученнях. Експедитор має право від свого імені укладати договори на придбання транспортних та/або допоміжних транспортних (зокрема, експедиційних) послуг у третіх осіб (виконавців) з метою надання транспортних та допоміжних послуг.

01.10.2015 між позивачем (в якості замовника) та ТОВ Оптима-Експерт (в якості експедитора) укладено письмовий правочин у формі окремого документа договору № 01/10 від 01.10.2015р., згідно п.п.1.1 якого замовник замовляє, а експедитор надає послуги з організації і виконання перевезень автомобільним транспортом у міських і міжміських сполученнях. Експедитор має право від свого імені укладати договори на придбання транспортних та/або допоміжних транспортних (зокрема, експедиційних) послуг у третіх осіб (виконавців) з метою надання транспортних та допоміжних послуг.

12.08.2016 між позивачем (в якості замовника) та ТОВ Джентал Трейд (в якості експедитора) укладено письмовий правочин у формі окремого документа договору № 1208/16 від 12.08.2016р., згідно п.п.1.1 якого замовник замовляє, а експедитор надає послуги з організації і виконання перевезень автомобільним транспортом у міських і міжміських сполученнях. Експедитор має право від свого імені укладати договори на придбання транспортних та/або допоміжних транспортних (зокрема, експедиційних) послуг у третіх осіб (виконавців) з метою надання транспортних та допоміжних послуг.

На момент укладення згаданих правочинів сторони мали правоздатність і дієздатність юридичних осіб, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Вказані договори на транспортно - експедиційне обслуговування укладені для здійснення господарської діяльності шляхом транспортування придбаного позивачем товару.

На підтвердження реальності господарських операцій з транспортно-експедиційного обслуговування, укладених між ТОВ «Азотфострейт» та його контрагентами, позивачем подано до суду:

1) договір № 26/01/16 від 26.01.2016р. (укладений з ТОВ «Атлас флайт»); копії транспортних заявок; акти надання послуг: №13 від 9.03.2016р., №01/04 від 01.04.2016р., №12 від 07.03.2016 р, №11 від 3.03.2016р., №119 від29.02.2016р., №8 від 18.02.2016 р., №7 від 16.02.2016р., №5 від 8.02.2016 р., №4 від 5.02.2016 р., №3 від 3.02.2016 р., №6 від 11.02.2016р., №2 від 1.02.2016р.; податкові накладні: №3 від 01.02.2016 р. на загальну суму - 37 307,00 грн. (у тому числі ПДВ - 6 217,93 грн., №3 від 03.02.2016 р. на загальну суму - 16 260,20 грн., (у тому числі ПДВ - 2710,03 грн.), №7 від 05.02.2016 на загальну суму - 41 562,00 грн. (у тому числі ПДВ - 6 927,00 грн.), №3 від 08.02.2016 р. на загальну суму - 76 236,00 грн. (у тому числі ПДВ - 12 706,00 грн.), №1 від 11.02.2016 р. . на загальну суму - 36 319,50 грн. (у тому числі ПДВ- 6 053,25 грн., №2 від 16.02.2016 р. . на загальну суму - 60 809,00 грн. (у тому числі ПДВ - 10 134,83 грн.), №3 від 18.02.2016 р. на загальну суму - 32 692,50 грн. (у тому числі ПДВ - 5 448,75 грн.), №14 від 29.02.2016 р. на загальну суму - 98 413,50 грн. (у тому числі ПДВ -16 402,25 грн.), №1 від 03.03.2016 р. на загальну суму - 20 500,80 грн. (у тому числі ПДВ - 3 416,80 грн.), №2 від 07.03.2016 р. на загальну суму - 91 022,40 грн. (у тому числі ПДВ -15 170,40 грн.), №3 від 09.03.2016 р. на загальну суму - 46 408,00 грн. ( у тому числі ПДВ - 7734,67 грн.; товаро-транспортні накладні: №41 від 09.03.2016 р., №44 від 03.03.2016р., №45 від 03.03.2016р., №46 від 03.03.2016р., №163 від 01.03.2016р., №8/02 від 25.02.2016р., №9/02 від 26.02.2016р., №10/02 від 26.02.2016р., №000449 від 29.02.2016 р., №2/02 від 16.02.2016р., №7/02 від 16.02.2016р., №12/02 від 12.02.2016р., №12/02-01 від 12.02.2016р., №04022016 від 4.02.2016 р., №17/3 від 06.02.2016р., №17/4 від 06.02.2016 р., №17/1 від 02.02.2016р., №17/2 від 02.02.2016р., №5 01.02.2016 р., №144 від 2.02.2016 р., №09022015/1 від 09.02.2016 р., №09022016 від 09.02.2016 р., №2901161 від 29.01.2016 р. №290116 від 29.01.2016 р.; банківські виписки про оплату наданих послуг.

2) договір № 1208/16 від 12.08.2016р. (укладений з ТОВ «Джентал Трейд»), транспортні заяви (додаток до договору № 1208/16 від 12.08.2016р; копії акту надання послуг: №66 від 15.08.2016р., №69 від 17.08.2016р., товаро-транспортні накладні: №205 від 12.08.2016р.. №206 від 13.08.2016 р., №1608/1 від 16.08.2016 р.. б/н від 12 серпня 2016 р., податкові накладні: №1 від 17.08.2016 р. на загальну суму - 46816,00 грн. у тому числі - 7802,67 грн., №2 від 15.08.2016 р. на загальну суму - 40 488,00 грн. у тому числі - 6748,00 грн.. банківська виписка про оплату наданих послуг.

3) договір № 01/10 від 01.10.2015р. (укладений з ТОВ Оптима-Експерт), транспортні заяви (додаток до договору № 01/10 від 01.10.2015р); акти надання послуг: №16 від 21.03.2016 р., №17 від 22.03.2016 р., №19 від 24.03.2016 р., №28 від 20.04.2016 р., №29 від 21.04.2016р., №30 від 22.04.2016р., №31 від 25.04.2016 р., №32 від 26.04.2016 р., №34 від 29.04.2016 р., податкові накладні: №5 від 21.03.2015 р. на загальну суму - 39 424,50 грн. (у тому числі ПДВ - 6 570,75 грн.), №1 від 22.03.2016 р. на загальну суму - 39 937,50 грн. (у тому числі ПДВ - 6656,25 грн.), №2 від 24.03.2016 р. на загальну суму - 70 929,00 грн. (у тому числі ПДВ - 11 821,50 грн.), №4 від 20.04.2016 р. на загальну суму - 63 527,50 грн. (у тому числі ПДВ - 10 587,92 грн), .№2 від 21.04.2016 р. на загальну суму - 18 000,00 грн. (у тому числі ПДВ - 3 000,00 грн.), №2 від 22.04.2016 р. на загальну суму - 76 704,40 грн. (у тому числі ПДВ - 12 784,07 грн.), №4 від 25.04.2016 р. на загальну суму - 139 550,20 грн. (у тому числі ПДВ - розмір податку 23 258,37 грн.), №2 від 26.04.2016 р. на загальну суму ПДВ - 5 689,50 грн. (у тому числі ПДВ - 948,25 грн.), №1 від 29.04.2016 р. на загальну суму - 67 365,00 грн. (у тому числі ПДВ - 11 227,50 грн.), розрахунок коригування №2 до податкової накладної: №1 від 29.04.2016р. сума коригування 3742,50гр, розмір податку 748,50 грн.; товаро-транспортні накладні: №000567 від 18.03.2016 р., №000568 від 18.03.2016 р., №000569 від 21.03.2016 р., №000570 від 21.03.2016р.. №6 від 23.03.2016 р., №7 від 23.03.2016 р., №5 від 23.03.2016 р., №45 від 18.04.2016., №10 від 19.04.2016 р., №1 від 19.04.2016р., №5657 від 20.04.2016 р., №24104/01 від 24.04.2016 р., №1від 13.04.2016р., №4268 від 20.04.2016 р., №4269 від 20.04.2016 р., №145 від 22.04.2016., №146 від 22.04.2016 р., №22896 від 22.04.2016 р., №074270 від 21.04.2016 р., №054893 від 21.04.2016 р., №09529 від 22.04.2016 р., №22897 від 25.04.2016 р., №1 від 28.04.2016 р., №2 від 28.04.2016 р., банківські виписки про оплату послуг.

4) договір № 03/05/16 від 03.05.2016р. (укладений з ТОВ Укрекспотрейд), транспортні заяви (додаток до договору № 03/05/16 від 03.05.2016р); акти надання послуг: №38 від 11.05.2016р., №37 від 10.05.2016р., №36 від 06.05.2016р., №39 від 12.05.2016р., №40 від 18.05.2016р., №41 від 19.05.2016р., №42 від 23.05.2016р., №44 від 24.05.2016р., №43 від 20.05.2016р., №47 від 31.05.2016 р., №45 від 30.05.2016р., №49 від 31.05.2016р., №48 від 31.05.2016р., №50 від 31.05.2016р., №52 від 16.06.2016р., №53 від 21.06.2016р., №58 від 30.07.2016р., №61 від 12.08.2016р., №60 від 08.08.2016р., №59 від 05.08.2016р., товарно-транспортні накладні: №73 від 06.05.2016р., №72 від 06.05.2016р., №74 від 06.05.2016р., №000444 від 04.05.2016р., №185 від 04.05.2016р., №ДТ-00000178 від 12.05.2016р., № ДТ-00000177 від 12.05.2016р., №001255 від 12.05.2016р., №ДТ-00000178 від 12.05.2016р., №ДТ 00000177 від 12.05.2016р., №1705/4 від 17.05.2016р., №1705/3 від 17.05.2016р., №1805/3 від 18.05.2016р., №1805/5 від 18.05.2016р., №1805/4 від 18.05.2016р., №2105161 від 21.05.2016р. , №2002 від 20.05.2016р., №2005/1 від 20.05.2016р., №2005/2 від 20.05.2016р., №2305/3 від 23.05.2016р., №1905/4 від 19.05.2016р., №1905/5 від 19.05.2016р., №2 від 09.05.2016р., №01 віж 09.05.2016р., №22 від 09.06.2016р., №30-01 від 30.05.2016р., №31-01 від 31.05.2016р., №1 від 13.06.2016р., №1 від 11.06.2016р., №21 від 26.05.2016р., , №20 від 25.05.2016р., №23-4 від 23.05.2016р., №23-3 від 23.05.2016р., №23-2 від 23.05.2016р., №23-1 від 23.05.2016р., №25-2 від 25.05.2016р., №25-1 від 25.05.2016р., №24-4 від 24.05.2016р., №24-3 від 24.05.2016р., №24-2 від 24.05.2016р., №24-1 від 24.05.2016р., №21-4 від 21.05.2016р., №21-3 від 21.05.2016р., №21-2 від 21.05.2016р., №21-1 від 21.05.2016р., №20-4 від 20.05.2016р., №20-3 від 20.05.2016р., №20-2 від 20.05.2016р., №20-1 від 20.05.2016р., №31-02 від 31.05.2016р., №31-03 від 31.05.2016р., №31-01 від 31.05.2016р., №1 від 15.06.2016р., №2 від 15.06.2016р., №4 від 15.05.2016р., №3 від 15.06.2016р., №1806 від 18.06.2016р., №18061 від 18.06.2016р., №0405 від 27.07.2016р., №0404 від 27.07.2016р., №0403 від 27.07.2016р., №0402 від 27.07.2016р., №0401 від 27.07.2016р., №0409 від 29.07.2016р., №0408 від 29.07.2016р., №04.07. від 29.07.2016р., №0406 від 29.07.2016р., №б/н від 01.08.2016р., №290716 від 29.11.2016р., №204 від 10.08.2016р., №203 від 10.08.2016р., №0708/1 від 07.08.2016р., №0411 від 03.08.2016р., №0410 від 03.08.2016р., №04-12 від 03.08.2016р., №0413 від 03.08.2016р., податкові накладні: №8 від 10.05.2016р. на загальну суму 90.828,40 грн. (у тому числі ПДВ 15.138,07 грн., №5 від 06.05.2016р. на загальну суму 36.081,00 грн. (у тому числі ПДВ 6.013,50 грн.), №11 від 12.05.2016р. на загальну суму 5.809,50 грн. (у тому числі ПДВ 968,25 грн.), №4 від 18.05.2016р. на загальну суму 44.818,20 грн. (у тому числі ПДВ 7.469,70 грн.), №3 від 19.05.2016р. на загальну суму 20.277,60 грн. (у тому числі ПДВ 3.379,60 грн.), №1 від 23.05.2016р., №3 від 24.05.2016р. на загальну суму 7.031,20 грн. (у тому числі ПДВ 1.171,87 грн.), №16 від 20.05.2016р. на загальну суму 13.727,50 грн. (у тому числі ПДВ 2.287,92 грн.), №40 від 31.05.2016р. на загальну суму 59.321,00 грн. (у тому числі ПДВ 9.886,83 грн.), №3 від 30.05.2016р. на загальну суму 69.536,00 грн. (у тому числі ПДВ 11.589,33 грн., №42 від 31.05.2016р., №41 від 31.05.2016р., №43 від 31.05.2016р. на загальну суму 35.698,00грн. (у тому числі ПДВ 5.949,67 грн.), №11 від 16.06.2016р., №18.486,00 грн. (у тому числі ПДВ 3.081,00 грн.), №15 від 28.07.2016р. на загальну суму 66.966,00 грн. ( у тому числі ПДВ 11.161,00 грн.). №16 від 30.07.2016р. на загальну суму - 94457,00 грн. ( у тому числі ПДВ 15.742,83 грн.), №1 від 12.08.2016р., №5 від 08.08.2018р. на загальну суму 24.108,00 грн. ( у тому числі ПДВ 4.018,00 грн.), №2 від 05.08.2016р. №45.096,00 ( у тому числі ПДВ 7.516,00 грн.), платіжні доручення: №1068 від 23.06.2016 року на 36 081,0 грн., №1084 від 24.06.2016 року на 10 000,0 гр., №91112 від 01.07.2016 року на 100 000,0 грн., №1240 від 21.07.2016 року на 80 828,40 грн., №1286 від 28.07.2016 року на 300 000,0 грн., №1402 від 11.08.2016 року на 300 000,0 грн., №1446 від 17.08.2016 року на 66 948,0 грн., №1474 від 25.08.2016 року на 91 704,0 грн., №1587 від 14.09.2016 року на 50 000,0 грн., №1621 від 20.09.2016 року на 50 000,0 грн., №1627 від 21.09.2016 року на 50 000,0 грн., №1697 від 05.10.2016 року на 30 000,0 грн., №1751 від 17.10.2016 року на 30 000,0 грн., №1841 від 26.10.2016 року на 50 000,0 грн., №1909 від 14.11.2016 року на 12 471,50 грн., №1984 від 21.11. 2016 року на 30 000,0 грн.

Обставини наявності у контрагентів позивача статусу платників ПДВ і реєстрації виписаних такими контрагентами податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним суб`єктом в Акті не заперечуються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що вказані первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Укрекспотрейд», ТОВ Оптима-Експерт, ТОВ «Джентал Трейд», ТОВ «Атлас флайт» за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, засвідчують факт виконання позивачем зобов`язань з оплати вартості товарів та послуг за вказаними правочинами шляхом перерахування грошових коштів.

Крім того, колегія суддів зауважує, що обставини реальності господарських відносин між позивачем та ТОВ Укрекспотрейд за період з травня по серпень 2016р. встановлені судовим рішенням від 17.09.2018р. в адміністративній справі №820/3920/18, що набрало законної сили 13.12.2018 року.

Зважаючи на приписи ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо доводів апелянта про можливу (ймовірну) протиправність господарської діяльності третіх осіб, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно діючого законодавства України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Такий висновок цілковито узгоджується з положенням ст. 61 Конституції України, згідно якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі Булвес АД проти Болгарії ЄСПЛ дійшов такого висновку: ... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії. У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому, слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

Наявні у справі матеріали не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентами позивача взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом не виявлено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем надано належні докази фактичного здійснення господарських операцій, висновки контролюючого органу в цій частині ґрунтуються на доводах, які є безпідставними та носять характер припущень.

Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи контролюючого органу, щодо недоліків оформлення товарно-транспортних накладних, що слугувало підставою для збільшення позивачу суми грошових зобов`язань та нарахування штрафних (фінансових) санкцій, з огляду на наступне.

Товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

Відтак, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу, як товарно-транспортна накладна або недоліки у формуванні товарно-транспортної накладної, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов`язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі №821/995/17.

Щодо посилання апелянта на наявність кримінальних проваджень, у яких фігурантами є контрагенти позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, слід враховувати, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 по справі №808/2459/17.

Отже, наведені документи за своєю правовою суттю та природою не можуть бути кваліфіковані як докази вчинення особою податкового правопорушення.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладених договорів та специфіку придбаних послуг у контрагентів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарською операцією з придбання товарів сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.

Вказаний висновок відповідає позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17, який відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом при вирішенні даної справи.

Таким чином, з урахуванням досліджених судом первинних документів, які у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності підприємства, та враховуючи висновки податкового органу викладені в акті перевірки, надані сторонами докази, а також принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, згідно якого негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит або на бюджетне відшкодування, можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи (позивача), та добросовісність платника податків, а також достовірність задекларованих таким платником даних податкового обліку, що презюмується податковим законодавством, зокрема, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено реальність проведених операцій з придбання послуг у контрагентів.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року по справі № 520/2317/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 09.09.2019 року