Справа № 500/540/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7346/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Хобор Р.Б., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року в справі №500/540/19 (головуючий суддя Дерех Н.В., час ухвалення 11:19, повне судове рішення складено 14.06.2019, м. Тернопіль) за адміністративним ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно», про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно», в якому просила зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. «є» статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати першого звернення до Пенсійного фонду, а саме - з 18.10.2018 року.

Рішенням від 10 червня 2019 року Тернопільський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив повністю.

Зобов`язав Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію у відповідності до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 18.10.2018 року.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Тернопільське ОУПФ оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача про те, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 №637, для призначення пенсій у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, організацій або їх правонаступників.

Уточнююча довідка підприємства про підтвердження спеціального трудового стажу роботи є підставо для прийняття органами Пенсійного фонду рішення про призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до записів трудової книжки позивач дійсно працювала ткалею на ВАТ Тернопільське об`єднання «Текстерно» з 11.07.1984 по 04.12.2006.

Проте згідно з довідкою від 15.10.2018 №04/3365, виданою ВАТ Тернопільське об`єднання «Текстерно», за період роботи з 11.07.1984 по 04.12.2006 спеціальний стаж заявниці становить 10 років 07 місяців 03 дні, а також навчання за спеціальністю «ткаля» - 2 роки 10 місяців 10 днів.

Відтак, загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 13 років 05 місяців 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 вона у період з 11.07.1984 по 04.12.2006 працювала на посаді «ткалі» у ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», тобто у неї є наявний пільговий стаж більше 20 років.

У відповідності до довідки ВАТ «Текстерно» №04/365 від 18.10.2018 року, ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ВАТ «Текстерно» і за період з 11.07.1984 по 04.12.2006 виконувала роботи по обслуговуванню ткацьких верстатів в бавовняному виробництві за професією, посадою «ткач». Судом першої інстанції з`ясовано, що у даній довідці до пільгового стажу не враховано терміну, який позивач перебувала у відпустках по догляду за дітьми.

18.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою №7506 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. «є» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 29.01.2019 року № 1436/04 повідомило позивача про відмову їй у призначенні пенсії, посилаючись на довідку від 08.10.2018 № 04/365, видану ВАТ «Текстерно». Відповідно до вказаної довідки позивачу було зараховано лише спеціальний стаж 10 років 07 місяців 03 дні, а також навчання за спеціальністю «ткаля» - 2 роки 10 місяців 10 днів, та не було враховано період перебування у декретних відпустках.

Вважаючи таку відмову пенсійного органу у призначенні пільгової пенсії протиправною, позивач звернулася в суд за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що зазначені у довідці Відкритого акціонерного товариства «Тернопільське об`єднання «Текстерно» № 04/365 відомості про те, що пільговий стаж позивача становить 10 років 07 місяців 03 дні, суперечать обставинам справи щодо її стажу, тривалість якого встановлена судом на підставі трудової книжки, наказів про надання відпусток і вимог закону.

Враховуючи те, що позивач на момент звернення до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (10 жовтня 2018 року) досягла 50-річного віку та стаж її роботи по обслуговуванню ткацьких верстатів у бавовняному виробництві за професією, посадою «ткач» Відкритого акціонерного товариства «Тернопільське об`єднання «Текстерно» становить понад 20 років, суд вважає, що вона набула право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 13 Закону № 1788-ХІІ визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

За змістом пункту «є» статті 13 цього Закону на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім-тринадцятим пункту «б» частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту «б» частини першої ст.13 Закону № 1788-ХІІ до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно.

Отже, робота на виробництві та за професією, зазначеними в пункту «є» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, на підставі закону виокремлена в окрему категорію робіт та професій серед восьми інших, передбачених статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У період роботи позивача професія «ткаля» була зазначена у Списку виробництв і професій, робота на яких дає робітницям підприємств текстильної промисловості право на отримання пенсії по старості після досягнення 50 років і при стажі роботи в цих професіях не менше 20 років, затвердженому Постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1021, у розділі «бавовняне, ватне, льняне, вовняне, шовкове, конопле-джутове, трикотажне, текстильно-галантерейне і валяльно-повстяне виробництво, текстильні цехи у виробництвах штучного і синтетичного волокна». А після прийняття Закону № 1788-ХІІ - у Списку виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583.

Згідно з положеннями статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Сутнісний, нормативний, цільовий підхід до розуміння положень пункту «є» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в поєднанні із наведеними вище нормами дає підстави вважати, що призначення пільгової пенсії робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, залежить від наявності підстав та умов, передбачених саме цією нормою права, і не пов`язано з законодавчими передумовами, встановленими для інших категорій осіб, визначених статтею 13 цього Закону, які мають право на пільгову пенсію, але за умов і в порядку, передбачених окремо для кожної категорії таких осіб.

Тобто, для призначення пенсії за пунктом «є» статті 13 Закону № 1788-ХІІ особа мала бути робітницею не будь-якого текстильного виробництва, а текстильного виробництва за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, бути зайнятою (працювати) на верстатах і машинах, мати відповідні стаж роботи та вік.

Трудовий стаж для призначення пільгової пенсії на підставі цього пункту підтверджується відповідно до положень Порядку з урахуванням тривалості, складу, режиму і порядку обліку робочого часу для робітниць текстильного виробництва. Для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Нормативні положення щодо обліку, тривалості чи режиму робочого часу, як-от перебування на роботі повний/неповний робочий день (наприклад, як це визначено пунктами «а», «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ), застосування яких приписано до інших категорій осіб, перелік яких наведений у статті 13 цього Закону, до осіб, які заявлять про право на пенсії за пунктом «є» статті 13 зазначеного Закону, не повинні застосовуватися.

Отже, стаж роботи позивача за професією ткалі в період з 11.07.1984 року по 04.12.2006 року підтверджено трудовою книжкою та довідкою ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно».

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання апелянта на довідку ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» від 08.10.2018 р. № 04/365 в частині визначення спеціального стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах тривалістю 10 років, 7 місяців, 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки органом, який наділений правом визначати наявність стажу для призначення відповідної пенсії, є органи Пенсійного фонду України, а не ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно».

Вказані висновки відповідають висновкам Верховного Суду в низці постанов аналогічної категорії справ, зокрема, в постанові від 22.05.2018 у справі №607/6447/17-а, від 16.05.2019 у справі №607/15077/16-а.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Отже, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення до відповідача із заявою про призначення їй пенсії (18.10.2018) мала необхідний стаж роботи та вік, що давали їй право на призначення пенсії відповідно до п. «є» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відтак, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено її позовні вимоги до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року в справі №500/540/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Р. Б. Хобор
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 05.09.2019.