Справа № 160/2603/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

15 травня 2019 року Справа № 160/2603/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Жукової Є.О.,
за участі секретаря судового засідання: Тонояні А.К.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внесення даних про військову частину НОМЕР_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки відомості про дану юридичну особу становлять державну таємницю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.
В судове засідання представники сторін не прибули, вповноважним представником відповідача до суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви у повному обсязі, виходячи з наступного.
При зверненні військової частини НОМЕР_1 до Відділу з державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно Новомосковської районної державної адміністрації з питання виключення запису в реєстрі про військову частину отримано відмову, мотивовану відсутністю порядку виключення відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Не погодившись з відмовою, та вважаючи що наявність відомостей про військову частину НОМЕР_1 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суперечить вимогам чинного законодавства та може призвести до розголошення відомостей, шо становлять державну таємницю, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
Частиною 1 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців.
Згідно з частиною 1 статті 4 вказаного Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.
Згідно частини 4 статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" до Єдиного державного реєстру не заносяться відомості, що становлять державну таємницю.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.
Державну реєстрацію військової частини НОМЕР_2 відповідно до витягу з ЄДРПОУ, було проведено 29.10.1997 року керівником ОСОБА_1 та присвоєно ідентифікаційний код 08412883, державний реєстратор, на підставі поданих документів включив відомості до ЄДР.
Відповідно до частини 4 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.
Відповідно до частини 4 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.
Згідно із статтею 8 Закону України "Про державну таємницю" від 21.01.1994 №3855-XII та пунктом 1.4.4 наказу Служби безпеки України "Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю" від 12.08.2005 №440, відомості про дислокацію, систему охорони, оборони, організаційно-штатну структуру, чисельність особового складу військових частин (установ) мирного часу, які не підлягають розголошенню згідно з міжнародними зобов`язаннями України становлять державну таємницю.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про державну таємницю" до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація у сфері оборони:
- про зміст стратегічних і оперативних планів та інших документів бойового управління, підготовку та проведення військових операцій, стратегічне та мобілізаційне розгортання військ, а також про інші найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань;
- про напрями розвитку окремих видів озброєння, військової і спеціальної техніки, їх кількість, тактико-технічні характеристики, організацію і технологію виробництва, наукові, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, пов`язані з розробленням нових зразків озброєння, військової і спеціальної техніки або їх модернізацією, а також про інші роботи, що плануються або здійснюються в інтересах оборони країни;
- про дислокацію, характеристики пунктів управління, зміст заходів загальнодержавного та регіонального, у разі необхідності міського і районного рівня, щодо приведення у готовність єдиної державної системи цивільного захисту населення і територій до виконання завдань в особливий період та про організацію системи зв`язку (оповіщення) в особливий період, можливості населених пунктів, регіонів і окремих об`єктів щодо евакуації, розосередження населення і забезпечення його життєдіяльності; забезпечення виробничої діяльності об`єктів національної економіки у воєнний час;
- про геодезичні, гравіметричні, картографічні та гідрометеорологічні дані і характеристики, які мають значення для оборони країни.
За приписами частини 3 статті 10, частини 1 статті 12 Закону України "Про державну таємницю", інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом. Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України.
Частиною шостою статті 5 Закону України «Про державну таємницю» забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.
Крім того, частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що відомості про особовий склад Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а також про осіб, які співпрацюють або раніше співпрацювали на конфіденційній основі із Силами спеціальних операцій Збройних Сил України, становлять державну таємницю і підлягають захисту відповідно до Закону України «Про державну таємницю».
Згідно з положеннями статті 15 Закону України «Про державну таємницю» засекречування матеріальних носіїв інформації здійснюється шляхом надання на підставі Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (розгорнутих переліків відомостей, що становлять державну таємницю), відповідному документу, виробу або іншому матеріальному носію інформації грифа секретності посадовою особою, яка готує або створює документ, виріб або інший матеріальний носій інформації. Засекречування документів здійснюється лише в частині відомостей, що становлять державну таємницю. У разі подання запиту на документ, частина якого засекречена, доступ до такого документа забезпечується в частині, що не засекречена.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що забезпечення охорони державної таємниці покладається на керівників відповідних органів. При цьому, у разі віднесення конкретної інформації до державної таємниці, у тому числі на підставі Зводу відомостей, така інформація, носії інформації підлягають засекречуванню у встановленому порядку.
Суду не надано доказів, що керівником позивача під час подання заяви на проведення реєстраційних дій або внесення змін до відомостей про юридичну особу була надана державному реєстратору інформація про те, що відомості, які вносяться відносно позивача містять державну таємницю.
Так, статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено перелік документів, які подаються юридичною особою для державної реєстрації створення, припинення юридичної особи, внесення змін до відомостей про юридичну особу у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, виділу юридичної особи, припинення юридичної особи в результаті її реорганізації або ліквідації. Разом з тим, такої дії, як скасування державної реєстрації Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не передбачено.
На цій підставі суд приходить до висновку про те, що відмова державного реєстратора у скасуванні державної реєстрації є правомірною. Крім того, судом не встановлено допущених порушень під час державної реєстрації юридичної особи та подальших змін до відомостей про юридичну особу, оскільки державним реєстратором повністю дотримано вимоги чинного на час вчинення реєстраційних дій законодавства, що стало підставою для відмови у задоволенні позову.
Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
З матеріалів адміністративного позову вбачається відсутність належних доказів порушення з боку Відділу з державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно Новомосковської районної державної адміністрації прав та законних інтересів позивача.
Таким чином, суд зазначає, що державний реєстратор діяв лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення вказаного позову відсутні.
З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова