Справа № 620/1981/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року Чернігів Справа № 620/1981/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доУправління Держпраці у Чернігівській області
провизнання протиправною та скасування постанови,
У С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі також - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.04.2019 №25-02-015/0306/128 в сумі 125 190 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач не встановлював порушення позивачем трудового законодавства безпосередньо за результатами перевірки, а зафіксував порушення в акті перевірки та в постанові виключно на підставі інформації отриманої від Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області старшого інспектора ЮП Ніжинського відділу поліції ГУНП Шкаберди Романа Олександровича від 20.03.2019 року. Отже, відповідачем під час проведення перевірки, результати якої оформлені актом, не було всебічно та повно досліджено повідомлені обставини, що як наслідок стало підставою для неправомірного винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №25-02-015/0306/128 від 18.04.2019 року. Позивач зауважує, що між ним та ФОП ОСОБА_2 01.01.2019 було укладено Договір про спільну діяльність №010119-1 від 01.01.2019 року (надалі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору, Сторона 1 та Сторона 2 уклали даний договір про спільну господарську діяльність, щодо спільного провадження господарської діяльності в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання (збільшення) прибутку. Згідно з п.1.2. Договору, Сторони погодили, що спільна господарська діяльність здійснюється Сторонами в межах продажу та реалізації продовольчих товарів, вивчення кон`юктури ринку, громадської думки, з метою збільшення, обсягів продажу товарів. Сторони погодили (п. 1.4. Договору), що їх спільна господарська діяльність; обмежується виключно спільним господарюванням за адресою АДРЕСА_1 ; залучення персоналу однієї із Сторін до реалізації товарів іншої Сторони; консультування населення, щодо якостей та властивостей товарів, що належать одній із Сторін. Позивач підкреслює, що даний Договір був укладений між сторонами, з метою оптимізації ведення господарської діяльності, оптимізанії роботи трудових ресурсів, забезпечення прав працівників, щодо кількості робочого часу. Позивач зазначає, що не порушував норми чинного трудового законодавства України, укладаючи Договір з ФОП ОСОБА_2 та залучаючи, в разі необхідності, працівника ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до реалізації товарів, що належать позивачу.

Відповідач у встановлені судом строки направив до суду відзив на позов, в якому позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити в повному обсязі та зазначив, що посилання позивача на те, що продавець ОСОБА_3 перебуває в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 відповідно до укладеного трудового договору від 02.02.2017 не спростовує виявлені порушення, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Крім того, в позовній заяві позивач визнає факт залучення ОСОБА_3 до роботи з реалізації товару, що йому належить на підставі договору про спільну діяльність № 010119-1 від 01.01.2019, укладеного з ФОП ОСОБА_2 . Таким чином, 20.03.2019 ОСОБА_3 допущена до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням позивача та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ч. З ст. 24 КЗпП України.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі службової начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Луцишиної В.М., начальником Управління Держпраці в Чернігівській області Дорошенком С.В. видано наказ № 102 від 28.03.2019 про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу Управління від 28.03.2019 № 102 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 28.03.2019 № 393 головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_5 доручено провести інспекційне відвідування позивача на предмет додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками.

Під час інспекційного відвідування відповідачем встановлено фактичний допуск до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, без видання наказу про прийняття працівника на роботу та без належного повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За результатами інспекційного відвідування було складено акт від 01.04.2019 № 25-02-015/0306, відповідно до якого встановлені порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України (а.с. 16-21).

Так, під час проведення інспекційного відвідування позивача, інспектором праці встановлено, що відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з реєстраційними даними основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 47.11).

ФОП ОСОБА_1 фактично здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 »).

29.03.2019 під час проведення інспекційного відвідування за фактичним місцем здійсненням підприємницької діяльності, керуючись підпунктом 3 пункту 11 Порядку № 295, інспектор праці отримала письмові пояснення від ФОП ОСОБА_2 - уповноваженої особи ФОП ОСОБА_1 , та найманого працівника ОСОБА_3 .

В письмовому поясненні від 29.03.2019 ФОП ОСОБА_2 зазначила, що здійснює підприємницьку діяльність в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди, укладеного з ФОП ОСОБА_1 . Також повідомила, що в неї працює ОСОБА_3 відповідно до трудового договору від 01.02.2017.

ОСОБА_3 в письмовому поясненні від 29.03.2019 зокрема зазначила, що 20.03.2019 здійснювала продаж алкогольних напоїв, оскільки підміняла інших найманих працівників.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20.03.2019 серія ГП № 175533, складеного ОСОБА_6 - інспектором Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, продавцем ОСОБА_3 20 березня 2019 року о 15 годин 36 хвилин в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», вул. Шевченка, 99 Б, м. Ніжин здійснено продаж пива «Чернігівське», об`ємом 0,35 л. неповнолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час продажу ОСОБА_3 пива неповнолітньому ОСОБА_7 у приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» право на продаж роздрібної торгівлі алкогольними напоями, відповідно до ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (серія АА № 196742, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 14.03.2018), мав ФОП ОСОБА_1 . Термін дії ліцензії з 25 березня 2018 по 24 березня 2019 року.

В письмовому поясненні від 20.03.2019, наданому інспектору Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 . громадянка ОСОБА_3 підтвердила факт продажу алкогольних напоїв ОСОБА_7 , які належать ФОП ОСОБА_1 , що свідчить про виконання нею обов`язків продавця продовольчих товарів.

В ході інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_1 трудовий договір з ОСОБА_3 20.03.2019 не укладав.

На підставі абзацу 2 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України за фактичний допуск працівників до роботи без укладення трудового договору винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-02-015/0306/128 від 18.04.2019 на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 125190,00 грн.

Із вказаною постановою про накладення штрафу позивач не погоджується, вважає її протиправною, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Так, згідно абзацу третього статті 1 Закону заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 2 Закону заходи контролю здійснюються, серед інших, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до частин другої та третьої статті 6 Закону проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону. Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Частини перша, друга статті 7 Закону передбачають, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

В силу вимог частини третьої статті 7 Закону у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

За змістом статті 39 Закону України «Про охорону праці» посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право, зокрема, безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об`єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

Так, особливості проведення заходів контролю, про які йде мова в частині четвертій статті 2 Закону, в сфері законодавства про працю передбачені частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України, згідно якої державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295).

Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

В силу підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Підпункт 5 пункту 5 Порядку № 295 також встановлює, що інспекційні відвідування проводяться за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.

Зі змісту вказаних норм, суд робить висновок, що підставою для проведення інспекційного відвідування з питань використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин та оплати праці може бути не будь-яке рішення керівника органу контролю, а лише те, яке прийняте на підставі наявної інформації, яка в достатній мірі свідчить про можливі порушення трудового законодавства в частині використання праці осіб без укладання трудових договорів.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 цього КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із виданого наказу та повідомлення ДФС та її територіальних органів.

Як на підставу правомірності своїх дій щодо залучення продавця ОСОБА_3 без укладення трудового договору та повідомлення ДФС ФОП ОСОБА_1 посилається на договір про спільну господарську діяльність від 01.01.2019, укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 , в якому передбачено можливість залучення персоналу однієї із сторін до реалізації товарів іншої сторони.

З цього приводу суд зазначає, що виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом є сумісництвом.

На осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуть тільки за місцем основної роботи (Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 № 58). Роботу за сумісництвом в трудовій книжці зазначають окремим порядком. Запис про роботу за сумісництвом вносять до трудової книжки за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. Оскільки повідомлення ДФС є частиною укладання трудового договору, ДФС повідомляють про прийняття працівника до початку укладання трудового договору, як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом. При укладанні трудового договору за сумісництвом у повідомленні зазначають «без трудової книжки».

Зважаючи на вказане суд погоджується з висновками відповідача про те, що факт перебування продавця ОСОБА_3 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 відповідно до укладеного трудового договору від 02.02.2017 не спростовує виявлені порушення, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Тривалість інспекційного відвідування для суб`єктів малого підприємництва становить два робочі дні (п. 10 Порядку №295).

Пунктом 11 Порядку №295 визначені права інспектора праці під час проведення інспекційного відвідування серед яких визначено право на фіксування проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-,фото-,та відеотехніки.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Пунктами 27, 28, 29 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з п. 8 Порядку № 590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України, відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу дотримано вимоги Порядку № 509, а отже постанова про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу на підставі абз.2 частини другої статті 265 КЗпП України є правомірною, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: Управління Держпраці у Чернігівській області, вул. П`ятницька, буд. 39,м. Чернігів,14000, .

Дата складення повного рішення суду - 09.09.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб