Справа № 120/540/19-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/540/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

04 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Тимошевської Ю.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень, вимоги,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (ГУ ДФС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 25875 грн., в т.ч. 20700 грн. за основним платежем та 5175 грн. за штрафною (фінансовою) санкцією;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2019 року №Ф- з єдиного соціального внеску в розмірі 39738,88 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.02.2019 року № про нарахування штрафної санкції з єдиного соціального внеску в розмірі 11921,66 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 28750 грн., в т.ч. 23000 грн. за основним платежем та 5750 грн. за штрафною (фінансовою) санкцією;

- податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № про застосування штрафної (фінансової) санкції з податку на додану вартість згідно ст.1201 ПК України в розмірі 11500 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 2156,25 грн., в т.ч. 1725 грн. за основним платежем та 431,25 грн. за штрафною (фінансовою) санкцією.

15 травня 2019 року Вінницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник позивача про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те, що працівниками ГУ ДФС у Вінницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складено акт №6112/1305/ від 14.12.2018 року.

У ході проведеної перевірки податковим органом виявлені наступні порушення:

-п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України, внаслідок по результатах перевірки донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2015 рік в сумі 20 700,00 грн.;

- ч. 2 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу, в сумі 39738,88 грн. за 2017 рік;

- пп. "г" п. 198.5 ст. 198, п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу, в результаті чого донараховано податок на додану вартість в сумі 23000грн., у тому числі за грудень 2015р. на суму 21902 грн., за лютий 2016р. на суму 1098 грн.;

- п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України в результаті відсутності реєстрації протягом граничного строку податкових накладних на загальну суму ПДВ 23000 грн.;

- п.п. 1.2, 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в результаті чого донараховано суму військового збору за результатами 2015 року в сумі 1725 грн.

Зокрема, у акті перевірки зазначено про те, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності у 2015 році відображених в додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015р., відображених в додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016р. та 2017 р. з даними, визначеними в ході перевірки, встановлено розбіжності на суму 115000 грн.

Згідно пояснень та наданих на перевірку документів, за перевіряємий період ФОП ОСОБА_2 здійснював реалізацію металопластикових конструкцій, жалюзей, тканинних ролетів та інших матеріалів.

Із пояснень платника встановлено, що станом на 01.01.2015 року та станом на 31.12.2015 року залишки товарно-матеріальних цінностей - відсутні.

У ході проведення перевірки встановлено, що станом на 31.12.2015р. у ФОП ОСОБА_2 не реалізований товар, а саме: металопластикові конструкції в кількості 46 шт. на загальну суму 115000 грн. (без ПДВ) та відсутні в залишках товарів станом на 31.12.2015р., станом на 31.12.2016р., станом на 31.12.2017 р.

Згідно наданих первинних документів, даних книги обліку доходів і витрат, банківських документів позивачем до складу витрат за 2015 рік безпідставно включено витрати в сумі 115000 грн., які безпосередньо не пов`язані з господарською діяльністю платника податків та документально не підтверджені.

Також, перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи, період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р., що підлягає сплаті до бюджету самозайнятою особою встановлено заниження позивачем суми податку, що підлягає сплаті до бюджету на 20700 грн. за 2015 рік., в результаті допущених порушень.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% встановлено заниження позивачем суми єдиного внеску на 39738,88 грн., в т.ч. за 2015 рік - 39738,88 грн. на порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у зв`язку із невірним визначенням бази оподаткування, а саме: заниженням доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Крім того, у ході проведеної перевірки встановлено, що за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. ФОП ОСОБА_2 мав взаємовідносини з ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) в частині придбання товару для подальшої реалізації. При цьому, згідно наданих на перевірку первинних документів, довідки про дебіторську, кредиторську заборгованість з ФОП ОСОБА_3 станом на 31.12.2015р. - відсутня.

Проте, згідно єдиного реєстру податкових накладних, додатку 5 до податкових декларацій з ПДВ, позивачем включено до складу податкового кредиту за підсумком 2015 р. податкові накладні, зареєстровані контрагентом ФОП ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , ШН НОМЕР_1 ) на загальну суму 138000 грн. в т.ч. ПДВ - 23000 грн., придбання якого не використовувалось в господарській діяльності платника та відсутній в залишках товару станом на 31.12.2015р.

На підставі акта перевірки, 01 лютого 2019 року ГУ ДФС у Вінницькій області прийняті вищезазначені податкові повідомлення-рішення та вимога, які позивач просить скасувати, звернувшись до Вінницького окружного адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення відповідача прийняті не обґрунтовано, без урахування усіх обставин що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4 ст. 177 ПК до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, серед іншого, належать:

-витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до ст. 123 ПК України, у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання щодо зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1., 54.3.2., 54.3.4., 54.3.5., 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, самостійно, відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

У ході розгляду справи в суді першої інстанції були дослідженні видаткові накладні щодо придбання та реалізації позивачем у 2015 році металоконструкції та їх залишок, в результаті чого встановлено, що дані перевірки, зазначені у акті, не збігаються з встановленими у справі обставинами щодо кількості та вартості придбаних та реалізованих у 2015 році металоконструкцій.

При цьому, у судовому засіданні представник відповідача підтвердила те, що видаткові накладні, які досліджувались в суді першої інстанції, були надані позивачем під час перевірки, а також те, що по вказаним накладним та розрахункам до оскаржуваних рішень в суді першої інстанції надавались пояснення безпосередньо інспектором , який проводив перевірку.

Так, наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку невірно розраховану та нараховану суму податкових зобов`язань в податковому повідомленні-рішенні № від 01.02.2019 року виокремити неможливо, а відтак вказане рішення підлягає скасуванню в цілому.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними та скасування вимоги №Ф- від 01.02.2019 року, рішення № від 01.02.2019 року, податкового повідомлення - рішення № від 01.02.2019 року, оскільки вказані вимога та рішення прийнятті як наслідок та на підставі податкового повідомлення-рішення № від 01.02.2019 року.

Стосовно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 01.02.2019 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, податковим органом у ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_2 у грудні 2015 року мали б бути виписані податкові накладні по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 та мали бути зареєстровані в ЄРПН при не нарахуванні податкового зобов`язання в сумі 23000 грн.

Відповідно до п. 1201.2 ст. 1201 ПК України (в редакції, що діяла з 20.09.2015 р. по 01.01.2016 р.), відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю - платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування.

Тобто санкція цієї норми, що діяла на момент вчинення порушення, передбачалась до застосування за не реєстрацію з вини платника податкової накладної, що підлягала наданню покупцю.

Таким чином, накладна, яку, на думку контролюючого органу слід було б реєструвати, не підлягала наданню покупцю, а відтак санкція цієї норми не могла б бути застосована.

Проте, відповідачем в оскаржуваному рішенні застосовано відповідальність, яка передбачена п. 1201.2 ст. 120 ПК України в редакції Закону №1797-VIII від 21.12.2016 р. (набрання чинності 1.01.2017 р.) та який діяв станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, що є неприпустимим.

Так, відповідно до статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин положення ст. 1201 ПК України не передбачали штраф за відсутність реєстрації податкової накладної, яка підлягала наданню покупцю, а також те, що до позивача застосовано штраф на підставі норми чинної саме на день прийняття рішення, а не виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 вересня 2019 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.