Справа № 240/4462/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4462/19 Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

10 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати пункт 1 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, з 23.02.2018, внаслідок травми пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.05.2018 №49;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому, як особі звільненій з військової служби за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 23.02.2018, внаслідок травми пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив військову службу з 05.08.1979 по 29.10.2004 за контрактом на посадах офіцерського складу у ЗС України, звільнений зі служби за станом здоров`я. З 31.03.2015 позивачу вперше було встановлено 3 групу інвалідності. Під час повторного огляду з 16.02.2018 позивачу встановлено 2 групу інвалідності. За результатами розгляду звернення позивача про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності відповідач відмовив позивачу у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм діючого законодавства.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідача надіслав до суду першої інстанції письмовий відзив, по змісту якого просять відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, відповідно до ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін, у відповідача не було підстав для прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги в більшому розмірі; позивач помилково ототожнює встановлення за результатами чергового огляду вищої групи інвалідності, із самостійним правом на отримання (а не призначення). З огляду на те, що вищу групу інвалідності позивачу встановлено понад дворічний строк після встановлення інвалідності, вимога щодо її повторної виплати є безпідставною.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (пр-кт Повітрофлотський,6, м.Київ, 03168, ) про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано п.1 рішення Міністерства оборони України (пр-кт Повітрофлотський,6, м.Київ, 03168, ) про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 23.02.2018 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.05.2018 №49.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду 2 групи з 23.02.2018, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018 у відповідності до постанови КМУ №975 від 25.12.2013, з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до суду з апеляційною скаргою, якою просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 05.06.2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначив, що законом передбачено право на отримання допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної комісії вищої групи інвалідності виключно за умови, що встановлення вищої групи інвалідності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. Обмеження права на отримання допомоги по інвалідності у більшому розмірі двома роками після первинного встановлення інвалідності почали діяти з січня 2017 року, а так як позивач отримав 3-тю групу інвалідності 31.03.2015 року, то на нього вони не розповсюджувались. Таким чином, на думку відповідача, Міністерство оборони України діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 30.07.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

Керуючись приписами ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що зі змісту військового квитка Серії НОМЕР_2 слідує, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу в період з 05.08.1979 по 29.10.2004. Наказом ГК СВ ЗС України від 20.10.2004 №286 звільнений за станом здоров`я (а.с.16-17). Зі змісту Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 16.02.2018 встановлено, що травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.18). Зі змісту акту судово-медичного дослідження №254 від 08.02.2018 встановлено, що при обстеженні у ОСОБА_1 виявлено рубець задньої поверхні тулуба на рівні нижньо-грудного відділу хребта та скаліоз поперекового відділу хребта в нижньому відділі, які можуть бути наслідками хребетної травми отриманої при падінні за обставин та в термін що вказує обстежений (лютий 1986 року) (а.с.19-20). Довідкою МСЕК від 10.04.2015 під час первинного огляду позивача встановлено третю групу інвалідності до 10.04.2018 у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з проходженням військової служби (а.с.21).

З матеріалів справи встановлено та підтверджується доводами сторін, одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності відповідачем виплачена в сумі 85 260,00 грн (а.с.25). Відповідно до довідки МСЕК серія 12ААБ №027734 позивачу з 23.02.2018 довічно встановлено другу групу інвалідності, у зв`язку з травмою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.22). 05.04.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності (а.с.24).

Пунктом 1 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.05.2018 №49, оформленого протоколом, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності (а.с.25).

Не погоджуючись з таким рішенням комісії Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення 3 групи інвалідності, є помилковими. Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в п.1 рішення Комісії, оформленого протоколом № 49 від 25.05.2018, не наведено. Таким чином, встановлення з 23.02.2018 позивачу 2 групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаними із виконанням військової служби є підставами для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі передбаченому ч.1 ст.16-2 Закону № 2011-XII, а саме в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року з урахуванням вже отриманої суми допомоги в розмірі 85260,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом Закон №2011- ХІІ), дія Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом 2 ст.16 Закону №2011- ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за підпунктом 4, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 (далі -Закон №2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, нормами ст.16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ч.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.

Необхідно зазначити, що згідно із п.8 постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відтак, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Відповідно до вказаних норм передбачено право військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

З аналізу наведених вимог Закону №2011-XII та Порядку №975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, проте при зміні групи інвалідності протягом двох років з моменту її первинного встановлення.

З матеріалів справи слідує, що після первинного медичного огляду позивачу встановлено III групу інвалідності з 31.03.2015 року. В подальшому, після повторного медичного огляду позивачу встановлено II групу інвалідності з 23.02.2018 року. Таким чином, встановлення вищої групи інвалідності позивачу відбулась понад дворічний термін після первинного її встановлення.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при зміні групи інвалідності з ІІІ на ІІ групу.

В даному випадку, вирішуючи питання щодо правильності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції враховує те, що абзац 1 п.4 ст. 16-3 зазначеного вище Закону, який дозволяє провести виплату одноразової допомоги виключно за умов встановлення вищої групи інвалідності протягом двох років з 01.01.2017 року не зазнав змін. Таким чином, вимоги щодо виплати допомоги у більшому розмірі протягом двохрічного терміну діяли як на час первинного встановлення позивачу інвалідності так і на час встановлення вищої групи у 2018 році.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у своїй ухвалі від 18 січня 2019 року у справі №806/2157/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що у касаційній скарзі заявник посилається на те, що зазначена справа має виняткове значення для нього та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Однак, оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпунктів «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її. А посилання скаржника на існування обставин визначених підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України має загальний характер та притаманне кожній аналогічній справі. У зв`язку з цим ВС відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи у справі до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу скасувати.

Прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 вересня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Моніч Б.С. Капустинський М.М.