Справа № 160/6090/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2019 року Справа № 160/6090/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-4397-56/482;
- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.11.2018 №Ф-4397-56/482.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 09.09.2005 по 09.01.2019 позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а з 13.05.2013 працює комірником у ПАТ «Акта». Також, позивач стверджує, що податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У зв`язку із перебуванням судді Маковської О.В. у відпустці справа розглянута 10.09.2019.
Відповідачем 02.08.2019 до суду подано відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволені позову, у зв`язку з тим, що позивач не здійснював незалежну професійну діяльність, а основний вид діяльності позивача: «дослідження конюнктури ринку та виявлення суспільної думки» не є тотожним з працею комірника ПАТ «Акта». Також відповідач зазначає, що підприємницька діяльність позивача припинена лише 09.01.2019. Тому, відповідно до Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) зобов`язаний був нарахувати та сплатити єдиний внесок за 2017 рік та за І-ІІІ квартали 2018 року незалежно від фінансового стану та отримання прибутку.
Судом встановлено наступні обставини справи.
ОСОБА_1 з 17.12.2007 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку в органах ДФС як платник єдиного внеску. Основний вид діяльності позивача - код КВЕД 74.13.0 «Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення суспільної думки».
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено 09.01.2019, що не заперечується сторонами.
З 13.05.2013 по 21.07.2017 та з 14.11.2017 по 04.04.2018 ОСОБА_1 працює на посаді комірника ПАТ «Акта», що підтверджується записом в трудовій книжці позивача, копія якої наявна в матеріалах справи.
Докази здійснення позивачем незалежної професійної діяльності матеріали справи не містять та сторонами до суду не надано.
ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-4397-56/482, згідно якої станом на 31.10.2018 позивач має заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 15 819,54 грн.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом №2464.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 часина 1 статті 1 Закону №2464).
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина 1 статті 2 Закону №2464).
Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем (частина 4 статті 6 Закону №2464).
Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями навіть у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
База нарахування єдиного внеску визначається статтею 7 Закону №2464, але в будь-якому разі не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Частиною 7 статті 9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзац 3 та 5 частини 8 статті 9 №2464).
Право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе мали у 2017 - 2018 роках фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 4 статті 4 Закону №2464).
Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що він має право на звільнення від сплати єдиного внеску.
Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями чинним законодавством не передбачено.
Законами України від 21.12.2016 року №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та від 07.12.2017 року №2246- VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що місячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року- 3723 грн. відповідно.
Тобто, за 2017 позивачу необхідно було сплатити 8 448 грн., а за 2018 рік щоквартальний платіж складає 2457,18 грн.
Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність свого рішення.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 241- 246, 255, 257 - 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська