Справа № 540/385/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/385/19
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Дата і місце ухвалення 05.04.2019р., м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Федусика А.Г.,

за участю секретаря - Шепель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В:

28.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 54290,61 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь позивача заробітну плату за затримку виконання рішення суду у сумі 24 676 грн. 94 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ним було отримано суми середньої заробітної плати в розмірі 7532,12 грн., присудженої за рішенням суду, а тому належна для виплати сума складає не 24 767 грн., як встановлено судом першої інстанції, а 32 309,06 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить змінити рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 року в частині суми, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

10.05.2019 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі також було подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що у період з 25.03.2014 року по 23.06.2014 року позивача було мобілізовано, у зв`язку з чим виплачено йому середній заробіток за період проходження служби в сумі 4902,60 грн., із розрахунку середньоденної заробітної плати - 81,71 грн. Відповідач вважає вірним проведений ним розрахунок суми середньої заробітної плати, яка підлягала виплаті позивачу за вказаний період і не погоджується з висновком суду про необхідність виплати позивачу за вказаний період недоплаченої середньої заробітної плати, розрахованої, виходячи із середньоденної заробітної плати - 170,98 грн.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції допущено помилку у визначенні суми компенсації середнього заробітку за час затримки виконання рішення, з огляду на неврахування виплаченого позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 7523,12 грн.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 року та постановити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

25.09.2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27 квітня 2012 року обіймав посаду заступника начальника - начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонській області Державної податкової служби.

21.08.2013 року наказами голови комісії з проведення реорганізації ДПС України №568-о та голови комісії з проведення реорганізації Генічеської МДПІ № 50-о, позивач був звільнений із займаної посади, у зв`язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року у справі № 821/3653/13-а було скасовано вищезазначені накази про звільнення позивача та поновлено ОСОБА_1 на раніше займаній посаді заступника начальника - начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонській області Державної податкової служби з 22.08.2013 року. Крім того, постановлено стягнути з Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7523,12 грн. (сім тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 12 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника - начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби з 22.08.2013 року та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3163,13 грн. (три тисячі сто шістдесят три) грн. 13 коп.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року у справі № 821/3653/13-а змінено четвертий абзац резолютивної частини постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року, та викладено її у наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника-начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Херсонській області з 22 серпня 2013 року. В іншій частині постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року залишено без змін.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 08.07.2014 року № 1959-о «Про поновлення ОСОБА_1 » позивача поновлено на роботі з 22 серпня 2013 року, увільнено від виконання обов`язків на період проходження служби у зв`язку із мобілізацією з 25 березня 2014 року по 23 червня 2014 року та зобов`язано Генічеську ОДПІ Головного управління Міндоходів у Херсонській області провести виплати, передбачені постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року та виплатити грошові кошти за період проходження служби у зв`язку з мобілізацією.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 23.10.2013 року (день постановлення рішення суду про поновлення його на посаді) по 08.07.2014 року (день видачі наказу про його поновлення на роботі).

Ухвалюючи рішення по суті спору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Так, згідно ст. 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 235 КЗпП України визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як вже зазначалось вище, в ході розгляду справи встановлено, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року в частині поновлення позивача на роботі та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць було звернуто до негайного виконання, однак, фактично рішення суду в частині поновлення позивача на роботі було виконано відповідачем лише 08.07.2014 року, тобто із значною затримкою.

З огляду на зазначене, позивач, в силу положень ст. 236 КЗпП України, має право на виплату йому середнього заробітку (різниці в заробітку) за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а саме - за період з 24.10.2013 року по 07.07.2014 року.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що обчислення часу затримки повинно здійснюватись, починаючи з наступного дня після настання відповідної події (набрання законної сили рішення суду в частині поновлення позивача на роботі) та закінчуватись днем, що передує дню поновлення позивача на роботі.

Таким чином, період затримки виконання рішення в даному випадку становить 173 робочі дні, як вірно визначено судом першої інстанції.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), який регулює порядок визначення середньої заробітної плати та підлягає застосуванню в даних спірних правовідносинах, середній заробіток обчислюється з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

У постанові Херсонського окружного адміністративного суду від 23.10.2013р. у справі № 821/3653/13-а, суд здійснював розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 для визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та встановлював, що відповідно до довідки Генічеської ОДПІ від 18.09.2013 року за останні два календарні місяці відпрацьовані ОСОБА_1 (а саме - травень, червень 2013 року) йому нараховано 6326,12 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів у травні склала 19 днів, а у червні - 18 днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , розрахована відповідно до Порядку № 100, склала 170,98 грн.

Оскільки позивач так і не був до 08.07.2014 року поновлений на роботі, при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення також повинні враховуватись суми заробітної плати позивача за останні два календарні місяці, відпрацьовані позивачем, тобто суми заробітної плати за травень, червень 2013 року.

Враховуючи викладене, середньоденна заробітна плата позивача для розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення також становить 170,98 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що період затримки виконання рішення в даному випадку становить 173 робочі дні (з 24.10.2013 року по 07.07.2014 року), сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду становить 29 579,54 грн. (173 дні х 170,98 грн.).

Однак, як вже зазначалось вище, у період з 25 березня 2014 року по 23 червня 2014 року позивач був мобілізований, у зв`язку з чим Генічеською ОДПІ було виплачено ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 4902,60 грн., що підтверджується розрахунковим листом за 2014 рік (а.с. 24-25). На підтвердження проведених згідно вказаного розрахункового листа виплат, в тому числі і виплату середнього заробітку за період проходження служби у зв`язку з мобілізацією з 25.03.2014 року по 23.06.2014 року, відповідачем надано копії витягів платіжних доручень з електронної бази даних обліку Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області (а.с. 41-42).

Положеннями ст. 236 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення працівника на роботі, такому працівнику виплачується або середній заробіток або різниця в заробітку за час затримки.

З урахуванням виплачених у період мобілізації (з 25 березня 2014 року по 23 червня 2014 року) сум, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 24 676,94 грн. (29579,54 грн. - 4902,60 грн.) із відрахуванням належних платежів, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач посилався на те, що судом невраховано той факт, що відповідачем не було виплачено йому середній заробіток на час вимушеного прогулу в сумі 7532,12 грн., присуджений до стягнення рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року. У зв`язку з чим вважав, що на його користь підлягає середній заробіток в сумі 32 209,06 грн. (24 676,94 грн. + 7532,12 грн.).

В свою чергу відповідач в своїй апеляційній скарзі посилався на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7532,12 грн. був виплачений позивачеві, а тому судом допущено помилку у визначенні суми компенсації середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Колегія суддів вважає доводи як позивача, так і відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

В даному випадку, при ухваленні постанови Херсонським окружним адміністративним судом від 23.10.2013 року у справі № 821/3653/13-а, залишеною в цій частині без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 року, судом було вирішено питання про стягнення з Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 7523,12 грн. (за період з 22.08.2013 року по 23.10.2013 року).

При цьому, в рамках даної адміністративної справи № 540/385/18 предметом спору є стягнення з відповідача середнього заробітку (різниці в заробітку) за час затримки виконання рішення суду від 23.10.2013 року, яка виникла за період з 24.10.2013 року по 07.07.2014 року.

З огляду на зазначене, присуджена рішенням суду від 23.10.2013 року до стягнення середня заробітна плата за час вимушеного прогулу в сумі 7523,12 грн. не впливає на розмір компенсації позивачеві середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Однак, при цьому, колегією суддів встановлено, що середня заробітна плата за час вимушеного прогулу позивача з 22.08.2013 року по 23.10.2013 року (присуджена до стягнення за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року), із відрахуванням податків та обов`язкових платежів, була виплачена позивачеві 17.04.2014 року, що підтверджується меморіальним ордером № 2 (#65146117) на суму 6004,58 грн., із відміткою Управління Державної казначейської служби України у Генічеському районі Херсонської області Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області "оплачено", та призначенням платежу: перерахування заробітної плати згідно виконавчого листа Херсонського окружного адміністративного суду від 26.03.2014 року № 821/3653/13-а для зарахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 149).

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно визначено суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 24 676,94 грн.

Також безпідставними є доводи відповідача про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог. Відповідач посилався на те, що обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі, виникає лише тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Однак, відповідач вважає, що в даному випадку судом не досліджувалось питання наявності об`єктивних причин невиконання судового рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі, чи має позивач право на виплату середнього заробітку відповідно до ст. 236 КЗпП України, чи вчинялись ним дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що аналіз статей 235, 236 КЗпП України, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Не виконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 КАС України).

При цьому, ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Слід зазначити, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно ст. 236 КЗпП проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц (номер в ЄДРСР 73001104), від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16 (номер в ЄДРСР 82707184), від 25.07.2019 року у справі № 2а-3138/10/0370 (номер в ЄДРСР 83271975).

В даному випадку, в ході розгляду справи встановлено факт затримки відповідачем виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, та, відповідно, наявність у позивача права на компенсацію середнього заробітку за час такої затримки в сумі 24 676,94 грн.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.09.2019 року.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.Г. Федусик