Справа № 540/1805/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 р. м. ХерсонСправа № 540/1805/19

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Пекний А.С., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратор Херсонської міської ради Вершиніної Світлани Сергіївни, Державного реєстратора виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Давиденко Тетяни Костянтинівни, третя особа - ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Державного реєстратор Херсонської міської ради Вершиніної Світлани Сергіївни, Державного реєстратора виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Давиденко Тетяни Костянтинівни, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просить:

1. Визнати протиправними дії державного реєстратора Херсонської міської ради Вершиніної Світлани Сергіївни щодо встановлення черговості при прийнятті рішення від 16.08.2019 року №48276546 про розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо обтяження речового права), прийнятої 15.08.2019 року за реєстровим № 35485545.

2. Визнати протиправними дії державного реєстратора Херсонської міської ради Вершиніної Світлани Сергіївни щодо порушення строку в один робочий день надання інформації з Державного реєстру прав у паперовій формі.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Херсонської міської ради Вершиніної Світлани Сергіївни від 16.08.2019 року № 48276546 про розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо обтяження речового права), прийнятої 15.08.2019 року за реєстровим № 35485545.

4. Визнати протиправними дії державного реєстратора виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Давиденко Тетяни Костянтинівни щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1036 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав.

5. Скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Давиденко Тетяни Костянтинівни про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1036 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав.

6. Зобов`язати державного реєстратора виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради вчинити дії щодо вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1036 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав та записів про реєстрацію заяви від 14.08.2019 року за реєстраційним № 35457231.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.08.2019 року позивачем було подано через ЦНАП Херсонської міської ради заяву про виконання ухвали Херсонського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року по справі № 5401454/19, якою:

- забезпечено позов шляхом тимчасової заборони реєстрації земельної ділянки орієнтовною площею 0,1036 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до набрання чинності рішенням суду по справі № 540/1454/19;

- забезпечено позов шляхом тимчасової заборони відчуження земельної ділянки орієнтовною площею 0,1036 га, НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до набрання чинності рішенням суду по справі № 540/1454/19.

Однак, державним реєстратором прав на нерухоме майно Вершиніною С.В. Херсонської міської ради 16.08.2019 року прийнято рішення про початок розгляду заяви про реєстрацію прав та обтяжень, прийнятої 15.08.2019 року за реєстраційним номером 35485545 після прийняття рішення щодо заяви про державну реєстрацію прав та обтяжень (щодо права власності), прийнятої 14.08.2019 року за реєстраційним номером 35457231, яку подав ОСОБА_2 . Як вбачається зі змісту рішення від 16.08.2019 року №48276546, в державному реєстрі речових прав зареєстрована заява ОСОБА_2 від 14.08.2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) за реєстровим №35457231 та - заява щодо обтяження речового права за № 35485545, яка стосується виконання ухвали суду про заборону реєстрації та відчуження земельної ділянки, яка за своїм змістом має відмінний від заяви ОСОБА_2 характер правовідносин.

Вказані дії позивач вважає протиправними, оскільки вони не передбачені чинним законодавством та призвели до проведення незаконної реєстрації іншим державним реєстратором права власності земельної ділянки площею 0,1036 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за третьою особою - ОСОБА_2

Вищезазначене стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Аналізуючи у сукупності вказані позивачем обставини в позовній заяві та викладені в письмових доказах факти, суд приходить до висновку, що у даному конкретному випадку спір про протиправність дій та рішень державних реєстраторів є похідним від спору про право власності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд прийшов до висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Тобто при розгляді конкретного спору суду необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Відповідно приватні спори підлягають вирішенню в іншому судовому порядку.

В даному випадку спір має характер приватноправового, оскільки, надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню відповідача дослідженню підлягають права позивача та громадянина ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

У контексті спірних правовідносин вбачається, що позивач просить про захист саме свого цивільного права на земельну ділянку, яка передана у власність іншому громадянину.

Крім того, позивач заперечує саме правомірність дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 земельної ділянки (пункти 4-6 позовних вимог).

Скасування оскарженого рішення та запису про право власності призведе до фактичного позбавлення громадянина ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку.

Таким чином, для вирішення цього спору щодо правомірності оскаржених дій та рішення державного реєстратора виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Давиденко Т.К., слід встановлювати обставини, які виникли поза межами даного спору та відповідних публічно-правових відносин, що не відноситься до компетенції адміністративного суду.

Слід зазначити, що за ст.1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені тією ж ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, віднесено: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; у тому числі способом захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Загальні положення про право власності установлені Главою 23 Цивільного кодексу України.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Також слід врахувати, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, зазначивши у п.п. 22-24 рішення наступне:

"Суд знову зазначає, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 (див. рішення у справі "Брула ОСОБА_3 де ла Торе проти Іспанії" від 19 грудня 1997 року, п. 37).

Відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії", заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії", N N 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

Як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)"."

Зазначена правова позиція Європейського суду з прав людини дає можливість виділити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції). З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін щодо доведення, як в даному випадку, своїх позицій з питань правомірності набуття права власності, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналізуючи викладені правові норми у сукупності із установленими обставинами справи, суд приходить до висновку, що спори, що виникають у зв`язку із реєстрацією майна та майнових прав, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, має розглядатись в порядку цивільного або господарського судочинства (в залежності від порядку цивільного або господарського судочинства, так як такі спори за своїм характером є приватноправовими).

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 04.04.2018р. у справі №817/1048/16, від 14.03.2018р. у справі №396/2550/17, від 11.04.2018р. у справі №554/14813/15-ц, від 15.05.2018р. у справі №686/22036/15-ц та ін.

Верховний Суд в постанові від 17.04.2018 у справі №815/6956/15 підкреслив, що участь у спорі суб`єкта владних повноважень як сторони справи ще не означає, що таки спір є публічно-правовий. При визначенні виду судочинства необхідно з`ясувати у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Необхідно також враховувати який спосіб захисту порушеного права обирається у позові. Якщо у справі спір про право і таке право цивільне, то такий спір повинен вирішуватися в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (в даному випадку, враховуючи склад учасників, Господарським процесуальним кодексом України).

Позивач помилково уважає цей спір публічно-правовим, натомість він за своєю суттю є приватноправовим спором щодо правомірності набуття громадянином ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку та державної реєстрації такого права.

Враховуючи викладені правові норми та висновки Великої Палати Верховного Суду у сукупності з обставинами даної справи, суд приходить до висновку, що спір, який виник в межах даного позову, є похідним від спору щодо майна або майнових прав, а тому має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Оскільки спір не є публічно-правовим, то це виключає можливість його розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене вбачаються підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст.170, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державний реєстратор Херсонської міської ради Вершиніна Світлана Сергіївна Державний реєстратор виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Давиденко Тетяна Костянтинівна ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування рішення.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даного спору належить до юрисдикції цивільного суду.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя Пекний А.С.

кат. 114000000