Справа № 500/1175/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8689/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 500/1175/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременецького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування постанови (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Подлісна І.М. в м. Тернополі Тернопільської області 11.07.2019 року згідно з протоколом судового засідання о 12:23 год., повний текст судового рішення складено 16.07.2019), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Кременецького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору від 26.06.2015 № 469779911, на підставі якої винесена спірна постанова про відкриття виконавчого провадження, не відповідає вимогам пп. 3, 4 ч. 1 ст. 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), оскільки в ній відсутні обов`язкові реквізити стягувача. Відтак, і спірна постанова є незаконною, тому що не могла бути винесена на підставі неналежно оформленого виконавчого документа.

Сторони були належним чином, відповідно до вимог частин першої та другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до положень частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідач подав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 03 березня 2014 року Кременецьким районним судом Тернопільської області винесено рішення по справі № 601/27/14-ц, яким вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 16128 доларів США 53 центів, що в еквіваленті до гривні становить 128915,35 грн. кредитної заборгованості за кредитним договором від 19.06.2008 року № 014/0017/82/36895 та судовий збір в сумі 1289,15 грн.

З метою примусового виконання вищевказаного рішення суду Кременецьким районним судом Тернопільської області 06 травня 2014 року видано виконавчий лист № 601/27/14-ц.

23.03.2015 до відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції надійшов виконавчий лист Кременецького районного суду № 61/27/14-ц, в якому зазначено: «Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (р/р № 290911787, , МФО 338501 в Тернопільській ОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») 16128 доларів США 53 центів, що в еквіваленті до гривні становить 128915 грн. 35 коп. кредитної заборгованості за кредитним договором № 014/0017/82/36895 від 19.06.2008 року та судовий збір у сумі 1289 грн. 15 коп.».

24 березня 2015 року відділом ДВС Кременецького управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46977991 щодо примусового виконання виконавчого листа № 601/27-14-ц, виданого 06.05.2014р. Кременецьким районним судом.

26.06.2015 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 13020,45 грн.

Відповідачем 22.02.2019 року винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, вказавши в резолютивній частині суму стягнення виконавчого збору 1 612,85 дол. США.

Протягом 2015-2018 р.р. стягнення проводилося із заробітної плати боржника відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.10.2015 р.

16 червня 2018 року на адресу відділу ДВС надійшла заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про повернення виконавчого документа за заявою стягувача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» 18.07.2018 р. подав письмову заяву від 20.06.2018 р. № 114-40/3-56, в якій повідомив, що позичальницею ОСОБА_1 , стосовно якої здійснювалося примусове стягнення боргу, повністю виконано зобов`язання за кредитним договором від 19.06.2008 року № 014/0017/82/36895 та відшкодовано в повному обсязі судові витрати, понесені Банком, а також повідомив, що станом на 20.06.2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» повністю погашена.

Після надходження даних заяв у виконавчому провадженні надалі продовжувалося стягнення виконавчого збору із заробітної плати боржника відповідно до постанови від 26.06.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору.

22.02.2019 р. відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. На момент закінчення виконавчого провадження виконавчий збір в повному обсязі не стягнутий.

25.03.2019 р. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 58714540 при примусовому виконанні постанови державного виконавця від 26.06.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору на підставі постанови від 26.06.2015 № 46977991 не є новим пред`явленням виконавчого документа, а є належним способом його повного виконання, оскільки виконавчий збір за даним документом в рамках виконавчого провадження №46977991 не стягнуто.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого листа.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється па всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з п. 8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі Інструкція), у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд першої інстанції вірно зазначив, що відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору на підставі постанови № 46977991 від 26.06.2015 не є новим пред`явленням виконавчого документа, а діями, спрямованими на забезпечення завершення його повного виконання, розпочатого ще 26.06.2015 року, оскільки виконавчий збір за даним документом в рамках виконавчого провадження № 46977991 не стягнуто.

Щодо покликань апелянта на те, що постанова про стягнення виконавчого збору № 469779911 від 26.06.2015, на підставі якої винесена оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження, не відповідає вимогам пп. 3, 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII через відсутність в ній обов`язкових реквізитів стягувача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII (в редакції на час винесення спірної постанови) у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (чинного на час винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 26.06.2015 року, далі - Закон № 606-ХІV) у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Таким чином, зазначені апелянтом як недоліки вимоги до виконавчого документа, виданого на підставі Закону № 606-ХІV, є факультативними і необхідними лише для на ідентифікації боржника і стягувача та сприяння примусовому виконанню.

Оскільки в даному випадку особи боржника та стягувача встановлені і не викликають сумнівів, відсутність певних реквізитів щодо них жодним чином не є визначальними для оцінки законності винесення оскаржуваної постанови відповідача.

Крім того, слід відзначити, що законність постанови про стягнення виконавчого збору від 26.06.2015 № 469779911 не є предметом оскарження в даній справі. Доказів того, що вищевказана постанова скасована або оскаржена у встановленому законом порядку відсутні.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що висновки, сформовані судом першої інстанції є підставними та обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 500/1175/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 06.09.2019