Справа № 200/854/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року справа №200/854/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року (повний текст складено 26 квітня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/854/19-а (суддя І інстанції - Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2019 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 27.08.2018 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. При цьому, пунктом 7 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191, визначено, що виплата такої допомоги здійснюється одночасно із першою виплатою призначеної пенсії. Вперше позивач отримала пенсійні виплати у листопаді 2018 року, проте зазначену грошову допомогу їй виплачено не було. На письмове звернення позивача відповідачем 21.12.2018 року було надано відповідь, де зазначено про відсутність правових підстав нарахування та виплати позивачеві грошової допомоги через відсутність необхідного спеціального стажу на день досягнення пенсійного віку. Вказану відмову позивач вважає протиправною та такою, що порушує її права, мотивуючи тим, що на день досягнення пенсійного віку вона обіймала посаду, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років. Крім того, вона раніше не отримувала будь-якого виду пенсії. На момент звернення за призначенням пенсії спеціальний страховий стаж на посадах, передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909, за її підрахунками, становив 30 років 0 місяців 3 дні. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про дотримання умов, передбачених законом для отримання державної допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

З наведених підстав позивач просила: - визнати протиправною бездіяльність Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову ОСОБА_1 в призначені та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення; - зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити та виплатити грошову допомогу, що не оподатковується, передбачену п. 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 200/854/19-а позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову ОСОБА_1 у призначені та виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Крім того, відповідач зазначив, що на день досягнення пенсійного віку, 30.06.2018 року, страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 29 років 09 місяців 21 день, а тому у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 27.08.2018 року (а.с.66).

З 30.06.2018 року позивачу Торецьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV).

У призначені та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV позивачу було відмовлено.

Листом № 346/П-01-01-08 від 19.12.2018 року Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило позивача про відсутність, на думку відповідача, правових підстав нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги через відсутність необхідного спеціального стажу на день досягнення нею пенсійного віку. Станом на 30.06.2018 року - день набуття позивачем право на пенсію за віком, спеціальний стаж її роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, був визначений управлінням Пенсійного фонду як 29 років 10 місяців 21 день (а.с. 10).

У відзиві на позовну заяву відповідачем змінена тривалість спеціального стажу роботи позивача станом на 30.06.2018 року Тобто, у листі № 346/П-01-01-08 від 19.12.2018 року на звернення позивача відповідачем тривалість такого стажу визначена у 29 років 10 місяців 21 день, натомість, у відзиві на позовну заяву 29 років 09 місяців 21 день.

Під час розгляду справи встановлено, що спір між сторонами виник щодо часу розрахунку вказаного стажу (на день досягнення пенсійного віку чи на день звернення із заявою про призначенням пенсії за віком). Але протягом розгляду справи відповідачем змінена і оспорюється тривалість спеціального страхового стажу відповідача. Вказані розбіжності істотно впливають на розгляд справи та підлягають з`ясуванню, оскільки за наявністю спеціального стажу роботи позивача, вказаному у відзиві на позовну заву, на час звернення із заявою про призначення пенсії позивач не мала би 30 років такого стажу, що необхідно для виплати спірної грошової допомоги.

З урахуванням вказаних розбіжностей, допущених відповідачем при розрахунку спеціального стажу позивача, суд зазначає, що відповідно до абзацу третього пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191), визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "є" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Таким чином, для визначення періодів роботи у відповідних закладах та на відповідних посадах мають бути використані дані трудової книжки позивача.

Представником позивача зазначено, що 24 серпня 1987 позивач була прийнята на роботу лікарем цеховим терапевтом Центральної міської лікарні (запис номер 11) та була звільнена з цієї посади 01.04.1994 року (запис номер 13). Оскільки датою звільнення є останній день роботи, тривалість цього періоду роботи складає 6 років 7 місяців 9 днів. Також, за твердженням сторони позивача відповідачем безпідставно змінена дата прийняття на роботу до МТМО м. Дзержинська (запис номер 20) з 10.11.1997 року на 11.11.1997 року. Крім того, відповідачем під час розрахунку спеціального стажу необґрунтовано виключені періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати: з 10.06.1996 року по 14.06.1996 року (5 днів); з 12.12.2005 року по 19.12.2005 року (8 днів); 20.01.2012 року (1 день); усього - 14 днів.

Порядком № 1191 не передбачено виключення з періодів роботи періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати. Враховуючи, що під час перебування у короткотермінових відпустках без збереження заробітної плати позивач продовжувала знаходитися у трудових відносинах із роботодавцем, зазначені періоди включені до страхового стажу, що підтверджується розрахунком стажу, наданим відповідачем, правові підстави для виключення цих періодів із спеціального стажу відсутні.

Вказані доводи підтверджені відомостями трудової книжки позивача (а.с.11-13), відповідачем не спростовані, і приймаються судом згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, за якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем у листі № 346/П-01-01-08 від 19.12.2018 року в обґрунтування прийнятого ним оскаржуваного рішення про відмову позивачеві у виплаті спірної допомоги було підтверджено, що станом на 30.06.2018 року спеціальний стаж ОСОБА_1 становив 29 років 10 місяців 21 день.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії 27.08.2018 року спеціальний стаж її роботи складав більше 30 років.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку № 1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що аналіз пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV дозволяє дійти висновку, що вжиті дієслова "працювали" і "мають" не можуть одночасно перебувати у синтаксичному зв`язку із словосполученням "на день досягнення пенсійного віку", оскільки вжиті у різних часових формах. Аби вважатися однорідними членами речення, такі дієслова мали б бути вжиті в однакових особах, числі та часі. Тобто словосполучення "на день досягнення пенсійного віку" ані синтаксично, ані змістовно не пов`язане із словосполученням "мають страховий стаж".

Отже, синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV та пункту 5 Порядку № 1191 свідчить про те, що законодавець таку умову, як наявність в особи необхідного спеціального стажу пов`язує не з моментом досягнення особою пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону №1058-IV, а з моментом фактичного виходу особи на пенсію.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Суд зазначає, що для отримання грошової допомоги законодавець встановив 3 вимоги, а саме:

на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення",

наявність страхового стажу (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах,

не отримували будь-яку пенсію.

Судом встановлено, що станом на 30.06.2018 року спеціальний стаж ОСОБА_1 становив 29 років 10 місяців 7 днів, а на день звернення за призначенням пенсії - 30 років 0 місяців 03 дні.

Судом встановлено, що право на отримання пенсії за віком відповідно до положень абзацу 3 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV виникло у позивача ІНФОРМАЦІЯ_1, після досягнення віку - 58 років 6 місяців. Зазначена обставина сторонами не заперечується. На день досягнення позивачем пенсійного віку у неї був відсутній страховий стаж, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком пенсійного органу, про відсутність правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, оскільки саме на день досягнення пенсійного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, у позивача був відсутній страховий стаж , для жінок - 30 років, на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, що призвело до ухвалення судового рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права та є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 200/854/19-а - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 200/854/19-а - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко