Справа № 802/18/18-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2019-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 серпня 2019 р. Справа № 802/18/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді:Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Краєвської І.В.

представників позивача: Волкової В.А., Слюсар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: командитного товариства "Бізнес Гарант" (приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизнаних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс".

до: Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України

про: визнання протиправними дій, скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Верховного суду на новий розгляд надійшла адміністративна справа за позовом командитного товариства "Бізнес Гарант" (надалі- позивач, Товариство), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (надалі - третя особа), до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач, Закарпатська митниця) про визнання протиправними дій, скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 08.07.2019 дану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариство видало гарантійний документ щодо товару, який слідував по маршруту Сербія - Росія у митному режимі транзит. Товар у встановлений строк не був доставлений у митницю призначення у зв`язку із поломкою транспортного засобу та необхідністю заміни водія. Про дану ситуацію відповідача повідомлено та заявлено прохання не враховувати строк, на усунення вказаних обставин, до загального строку транзиту. Відповідач не врахував вказані обставин та склав акт про настання гарантійного випадку та спірну вимогу. Товариство було вимушене сплатити суму визначену у вимозі для подальшої можливості виконання своїх функцій гаранта. Проте, вважає, що не повинно сплачувати митні платежі у зв`язку із перевищенням встановленого строку транзиту, оскільки процедура митного транзиту була завершена згідно вимог діючого законодавства.

В судовому засіданні представники позивача просили позов задовольнити на підставі та в межах заявлених вимог. Додатково вказали, що всупереч положенням статті 307 Митного кодексу України та укладеної угоди № 7 від 27.01.2014, відповідачем не направлено жодних повідомлень про настання гарантійного випадку та як наслідок не надано можливість ознайомитись із документами щодо гарантійного випадку.

На думку представників позивача таке порушення прав гаранта призвело до винесення неправомірної вимоги про сплату належної суми митних платежів за гарантією від 23.08.2017, з урахуванням вказаного просили суд позов задовольнити.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача уповноваженого представника до суду не направила, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлена, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.104 том 2).

Відповідач в судове засідання повторно уповноваженого представника не направив про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.81, 105 том 2).

Так, 22.07.2019 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі конференції, правову оцінку якому надано ухвалою суду від 23.07.2019, зокрема відмовлено у задоволенні заявленого клопотання.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вказане, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Розглянувши матеріали справи в контексті заявлених вимог, судом встановлено таке.

27.01.2014 Міністерством доходів і зборів України (Міндоходів) та Командитним товариством Бізнес-Грант (Гарант) укладено угоду № 7 про надання фінансових гарантій органам доходів та зборів незалежним фінансовим посередником. Згідно з яким позивач надає фінансові гарантії у випадку не виконання зобов`язань особою, відповідальною за сплату митних платежів (надалі - угода від 27.01.2014 №7).

23.07.2017 позивач за заявою третьої особи (декларант) видав гарантійний документ № 8195859-U16-581707 на вантаж: миючі засоби та засоби чищення, який переміщується за маршрутом Сербія Росія, перевізник компанія Speedy Trans. Товар повинен був доставлений до Сумської митниці до 02.08.2017.

15.08.2017 на запит відповідача надійшла відповідь Сумської митниці про ненадходження до її зони діяльності товару оформленого за митною декларацією від 23.07.2017 в режимі транзит.

З урахуванням чого, 21.08.2017 відповідачем складений акт про настання гарантійного випадку, а саме недоставляння у митницю призначення товару у встановлений строк. Митна вартість 659 820, 73 грн., сума податків та зборів, що повинні бути оплачені 184430,17 грн.

23.08.2017 відповідачем винесена вимога про сплату належної суми митних платежів за гарантією від 23.07.2017 № 8195859-U16-581707 на суму 183430,17 грн.

31.08.2017 ПП "ВІП Бізнес" і Компанія на адресу відповідача направлено лист за вих. № 84, яким повідомлено про неможливість доставити товар у визначений строк у зв`язку із поломкою транспорту та заміною водія.

Листом від 04.09.2017 вих. № 86 позивач повідомив відповідача про прибуття вантажу для виконання митних формальностей.

05.09.2017 на адресу відповідача направлено лист , що транспортний засіб із вантажем пройшов митні процедури та покинув територію України.

27.09.2017 позивач звернувся до ДФС України та відповідача із листом (вих.№100) щодо надання роз`яснень стосовно того, чи вважається факт доставки вантажу з порушенням строку гарантійним випадком та чи повинен він сплачувати митні платежі.

11.10.2017 позивачем сплачено суму митних платежів, визначених вимогою, що підтверджується платіжним дорученням № 1306.

Однак, 17.10.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення надміру сплачених митних платежів у сумі 183430,17 грн. у зв`язку із відсутністю гарантійного випадку, оскільки перевищення загального строку транзиту не є гарантійним випадком.

25.10.2017 Закарпатська митниця ДФС України листом повідомила позивача про настання гарантійного випадку та відсутність доказів, що підтверджують настання обставин непереборної сили, урахуванням чого, питання щодо вимог про сплату суми митних платежів вважається врегульованим.

27.10.2017 на адресу позивачем аналогічний лист направлено Державної фіскальною службою України .

На погодившись з цим, в січні 2018 року позивач звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС України про визнання протиправними дії по складанню акту про настання гарантійного випадку №1 від 21.08.2017, скасування вимоги про сплату митних платежів за гарантією № 8195859-U16-581707 від 23.07.2017; зобов`язання скласти та направити Головному управлінню Державної казначейської служби України у Закарпатській області висновок на повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів у розмірі 183430,17 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 18.05.2018, яке постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2018, залишено без змін, позов задовольнив частково. Зокрема, визнав протиправними дії Закарпатської митниці ДФС України щодо складання акту про настання гарантійного випадку №1 від 21.08.2017 та скасував вимогу Закарпатської митниці ДФС України про сплату належної сплати митних платежів за гарантією № 8195859-U16-581707 від 23.07.2017. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28.05.2019 касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС задоволено частково, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2018 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2018 у справі №802/18/18-а скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Митного Кодексу (надалі - МК України) (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та приписами укладеної угоди від 27.01.2014 №7.

Згідно статті 90 МК України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 93 МК України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:

1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;

2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту;

3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Статтею 95 МК України визначені строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

До строків не включається:

1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу (аварія чи дії обставин непереборної сили);

2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення);

3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Тобто імперативність даної норми полягає у дотриманні 10 денного строку переміщення товару.

У відповідності до вимог статті 102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів призначення після представлення товарів, поміщених у митний режим транзиту, та митної декларації або іншого документа, визначеного статтею 94 цього Кодексу, перевіряє дотримання вимог, встановлених законодавством України з питань державної митної справи до переміщення товарів у митному режимі транзиту, та виконує митні формальності, необхідні для завершення митного режиму транзиту.

Згідно статті 193 МК України, за порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом перевізник притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

У разі втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобов`язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів. Порушення перевізником встановлених цим Кодексом строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов`язання щодо сплати митних платежів.

Перевізник звільняється від зобов`язання щодо сплати митних платежів лише у разі, якщо товари, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, було знищено або безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили.

Статтею 306 МК України визначено, що одним з способів забезпечення сплати митних платежів, зокрема, є фінансові гарантії.

Згідно статті 307 МК України, юридичні особи, які мають намір виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов`язань перед органами доходів і зборів України зі сплати митних платежів, уповноважуються на це і вносяться до реєстру гарантів у порядку, визначеному цим розділом.

Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод.

Як встановлено судом 27.01.2014 Міністерством доходів і зборів України (Міндоходів) та Командитним товариством Бізнес-Грант (Гарант) укладено угоду № 7, якою врегульовано взаємовідносин щодо надання фінансових гарантій сплати митних платежів у разі не виконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятих перед органом доходів і зборів зобов`язань, що випливають з митних процедур відповідно до МК України (п.п.1.1 угоди).

У відповідності п.1.3 угоди від 27.01.2014 № 7 під фінансовою гарантією розуміють безвідкличне зобов`язання гаранта сплатити на першу вимогу органу доходів і зборів кошти в розмірі митного боргу у разі не виконання особою, відповідальності за сплату митних платежів, забезпечених цих гарантією.

Аналогічно ст. 311 МК України закріплено, що фінансова гарантія, що надається у вигляді документа, є безвідкличним зобов`язанням гаранта, внесеного до реєстру гарантів, виплатити на вимогу органу доходів і зборів кошти в межах певної суми у разі невиконання забезпечених цією гарантією зобов`язань із сплати митних платежів.

В той же час, в разі невиконання особою зобов`язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з`ясовує обставини невиконання зобов`язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів. До вимоги додаються завірені органом доходів і зборів копії документів, що підтверджують невиконання зобов`язання. Процедура направлення вимоги та перелік обов`язкових документів, що до неї додаються, визначаються в угоді, передбаченій частиною третьою статті 314 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів направляє гарантові, що видав гарантію у вигляді документа, вимогу щодо сплати митних платежів, зокрема, у разі перевищення більше ніж на 10 днів встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів - від одного підрозділу цього органу до іншого).

Підтвердженням фактичного виконання зобов`язань, забезпечених гарантією щодо транзитного перевезення товарів є повідомлення, у тому числі в електронному вигляді, органу доходів і зборів відправлення органом доходів і зборів призначення (завершення транзитного перевезення) про доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до наданих зобов`язань.

З системного аналізу зазначених норм, можна дійти висновку, що одним з способів забезпечення сплати митних платежів є фінансові гарантії. Юридичні особи можуть виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов`язань перед органами доходів і зборів України зі сплати митних платежів шляхом укладання відповідних угод.

Під час транзиту товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються через митну територію України без сплати митних платежів. У такому разі товари, транспортні засоби комерційного призначення повинні перебувати у незмінному стані, не використовуватися, бути доставленими у відповідний орган призначення до закінчення 10 діб та, при необхідності, мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації. До вказаного строку не включається, зокрема, час дії аварії чи обставин непереборної сили.

Митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення за межі митної території України. Кодексом визначено також, що орган доходів і зборів призначення після представлення вказаних товарів та відповідних документів, перевіряє дотримання вимог, встановлених законодавством України з питань державної митної справи по митному режиму транзит та виконує необхідні митні формальності.

Тобто приписи статті 311 МК України чітко закріплюють відповідальність гаранта у разі порушення строку доставки товару в режимі транзитного перевезення.

Більше того, притягнення до адміністративної відповідальності перевізника не є підставою для звільнення гаранта від відповідальності за перевищення строку доставки товару в режимі транзитного перевезення.

Суд зауважує, що порушення строку доставки товару в режимі транзитного перевезення, свідчить про порушення умов поставки згідно до ст. 94 МК України.

З матеріалів справи слідує, що також не заперечувалось представниками позивача в судовому засіданні, перевізником дійсно були порушені строки доставки товарів, які переміщуються у митному режимі транзит, до органу призначення.

Згідно до п.4.1 угоди від 27.01.2014, у випадках ч.4 ст. 311 МК України орган доходів і зборів, яким виявлено факт настання гарантійного випадку, протягом 5 робочих днів з дати виявлення такого факту складає акт.

Відповідно до п.4.2 угоди від 27.01.2014 № 7 акт складається уповноваженою особою органу доходів і зборів у трьох оригінальних примірниках і підписується керівником органу доходів і зборів чи особою, що його заміщує.

Тобто умови договору від 27.01.2014 № 7 в частині невиконання гарантом вимог щодо своєчасності доставки, протягом 10 днів, товарів, що переміщуються у митному режимі транзиту, узгоджуються з положеннями МК України щодо додержання гарантом строку доставки товару в режимі транзитного перевезення, та закріплюють виключну відповідальність гаранта.

Разом з тим, абз. 2 п. 4.2 угоди від 27.01.2014 №7 також закріплює, що акт не складається, якщо товари у незмінному вигляду будуть доставлені до органу доходів і зборів призначення, хоч із порушенням строку доставки.

Фактично угода від 27.01.2014 №7 передбачає відповідальність гаранта за настання гарантійного випадку, в тому числі своєчасності доставки товару, разом з тим, виключає можливість складення акту за порушення такого строку.

В даному випадку судом встановлено суперечливість положень укладеної угоди від 27.01.2014 № 7, відтак, суд надаючи правову оцінку заявленим вимогам керується позицією Верховного Суду України викладену у постанові від 28.05.2019 в даній справі.

Так, у разі порушення встановлених кодексом вимог щодо переміщення товару в режимі транзит відповідальність у вигляді сплати митних платежів може бути покладено або на перевізника, у разі втрати товарів чи видачі товару без дозволу органу доходів і зборів (за виключенням знищення або безповоротного пошкодження внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування), або на гаранта, що видав гарантію у вигляді документа, у разі перевищення більше ніж на 10 днів встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку доставки товарів (10 днів).

Порушення перевізником строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов`язання щодо сплати митних платежів, в такому випадку саме гарант має сплатити митні платежі у разі перевищення строку доставки товару більш ніж на 10 днів. В свою чергу перевізник за порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом притягується до адміністративної відповідальності.

Більше того, судом враховано той факт, що норми МК України передбачають притягнення до адміністративної відповідальності перевізника та не виключають відповідальності гаранта за перевищення строку доставки товару в режимі транзитного перевезення.

Таким чином, зазначене беззаперечно свідчить про відповідальність в даному випадку саме гаранта, за порушення строку доставки товару, шляхом сплати коштів в розмірі митного боргу.

Судом також досліджено факт порушення гарантом доставки товару в режимі транзитного перевезення в контексті обставин, що не є гарантійним випадком та як наслідком виключають сплату митних платежів.

Як зазначалось вище, перевізник звільняється від зобов`язання щодо сплати митних платежів лише у разі, якщо товари, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, було знищено або безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили (ст. 193 МК України).

У відповідності до п.п.5.1.1 п. 5.1 розділу 5 угоди від 27.01.2017 №7, під обставинами непереборної сили розуміється надзвичайна і непоборна за наявних умов сила, дія якої викликана винятковими погоднім умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсів ґрунті) або непередбаченими ситуаціями, що відбулись незалежно від волі та бажання сторін угоди, що призвело до знищення.

Тобто лише обставини, що не є гарантійним випадком, звільняють гаранта від сплати митних платежів, в тому числі у разі порушення вимог щодо своєчасності доставки товарів, які переміщуються у митному режимі транзит до органу призначення.

Як встановлено судом, підставою для порушення строків доставки товару слугував факт поломки транспортного засобу під час здійснення перевезення, однак зазначена обставина не підпадає під вимоги, що виключають відповідальність гаранта.

Судом також надано оцінку посиланням представників позивача стосовно того, що відповідачем всупереч положенням статті 307 МК України та укладеної угоди № 7 від 27.01.2014, не направлено жодних повідомлень про настання гарантійного випадку та можливістю ознайомитись із документами щодо гарантійного випадку.

Згідно до ч.5 ст. 307 МК України у разі невиконання особою зобов`язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з`ясовує обставини невиконання зобов`язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів. До вимоги додаються завірені органом доходів і зборів копії документів, що підтверджують невиконання зобов`язання. Процедура направлення вимоги та перелік обов`язкових документів, що до неї додаються, визначаються в угоді, передбаченій частиною третьою статті 314 цього Кодексу (ч.5 вищевказаної норм МК).

Під вимогою про сплату належної суми митних платежів за гарантією, згідно угоди від 27.01.2014 №7, розуміють оформлений згідно з додатком до цієї угоди та адресований гаранту лист органів доходів і зборів про необхідність сплатити суми митного боргу за наданою гарантією.

Тобто, дані положення закріплюють, що факту направлення вимоги передує факт недотримання гарантом умов доставки, в тому числі строків доставки товару в режимі транзитного перевезення.

У відповідності до ч. 4 ст. 307 МК України інформаційна взаємодія між гарантами та органами доходів і зборів здійснюється за допомогою засобів електронного зв`язку шляхом надсилання авторизованих повідомлень в електронній формі, засвідчених електронним цифровим підписом гарантів та/або посадових осіб органів доходів і зборів, цілодобово, з періодичністю не більше 30 хвилин. При здійсненні інформаційного обміну гарантам надається інформація про статус усіх отриманих фінансових гарантій, а саме про: 1) прийняття або відмову у прийнятті, припинення дії виданих гарантами фінансових гарантій; 2) реквізити (номер і дата оформлення) митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів, до яких прикріплені фінансові гарантії із зазначенням дати та часу прикріплення; 3) дату початку переміщення товарів (та/або початок переміщення кожної партії товару або її частини) із зазначенням номерів транспортних засобів, дати кінцевого строку доставки товарів до органів доходів і зборів призначення, кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, кількість товарів (в основних та додаткових одиницях виміру), суму митних платежів; 4) недостатність фінансових гарантій для оформлення митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів із зазначенням суми нестачі забезпечення сплати митних платежів; 5) номер та дату складення акта про настання гарантійного випадку за виданими гарантами фінансовими гарантіями; 6) вивільнення фінансових гарантій із зазначенням дати та часу доставки товарів (кожної партії товару або її частини) до органів доходів і зборів призначення та реквізитів (номер і дата оформлення) митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів, за якими відбулося підтвердження виконання зобов`язань, забезпечених фінансовими гарантіями.

Аналіз вказаної норми свідчить проте, що інформаційна взаємодія між гарантами та органами доходів і зборів здійснюється за допомогою засобів електронного зв`язку шляхом надсилання авторизованих повідомлень цілодобово, з періодичністю не більше 30 хвилин. У разі невиконання особою зобов`язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з`ясовує обставини невиконання зобов`язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів із додаванням належних документів. Вказаний орган направляє гарантові, що видав гарантію, вимогу щодо сплати митних платежів, зокрема, у разі перевищення більше ніж на 10 днів встановленого строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Підтвердженням фактичного виконання зобов`язань, забезпечених гарантією, є повідомлення органу відправлення органом призначення про доставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до наданих зобов`язань.

Пунктом п.п. 2.1.1 п.2.1 угоди від 27.01.2017 № 7 передбачено, що Міндоходів зобов`язується інформувати гаранта про настання гарантійного випадку.

В порушення вказаного відповідачем не повідомлено про настання гарантійного випадку, водночас, суд керується тим, що МК України чітко визначає коло осіб, на яких покладено відповідальність за порушення строків доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення в режимі транзитного перевезення, випадки в яких та чи інша особа, зокрема перевізник чи гарант, несе відповідальність саме у вигляді сплати митних платежів.

Наведені обставини, на думку суду, не підтверджують безпідставність оскаржуваної вимоги, більше того, не впливають на її прийняття.

Крім того, судом встановлено, що про факт поломки автомобіля, і як наслідок недотримання строків доставки товару, які переміщуються у митному режимі транзит, до органу призначення, позивачу було відомо до моменту винесення оскаржуваної вимоги.

Тобто в даному випадку позивач посилається на протиправність винесеної вимоги з формальних підстав, а саме незабезпечення інформування гаранта про настання гарантійного випадку та надання можливості, ознайомлюватись з документами органу доходів і зборів, які стосуються цього випадку, при цьому про настання гарантійного випадку йому було достеменно відомо.

У відповідності до вимог частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією а законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, суд зазначає, що спірна вимога, прийнята відповідачем з дотриманням вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Судом також в контексті даної спірної ситуації, надано правову оцінку факту дотримання зобов`язань органом Міндоходів та гарантом згідно до укладеної угоди.

Так, як встановлено вище відповідачем в порушення п.п.2.1.1 п.2.1 угоди від 27.01.2014 № 7, не повідомлено гаранта про настання гарантійного випадку.

В свою чергу, згідно п. п.2.3.2 п.2.3 угоди від 27.01.2014 №7 гарант зобов`язується у строк не пізніше трьох банківських днів, наступним за днем отримання вимоги та акту про настання гарантійного випадку безумовно перерахувати суму митного боргу за вказаними у вимозі реквізитами.

В порушення вказаного перерахування коштів в сумі 183430,17 грн., за оскаржуваною вимогою, фактично відбулось 11.10. 2017, про що свідчить наявне платіжне доручення № 1306.

Таким чином, можна однозначно стверджувати, що в даному випадку у відповідності до укладеної угоди від 27.01.2014 № 7, як органом Міндоходів та гарантом не дотримано встановлені обов`язки.

Будь-яких інших мотивів представниками позивача в судовому засіданні щодо протиправності оскаржуваної вимоги не наведено.

Підсумовуючи вище наведене, суд приходить до висновку щодо правомірності прийняття вимоги про сплату митних платежів за гарантією № 8195859-U16-581707 від 23.07.2017 на суму 183 43,17 грн.

Щодо позовних вимог про зобов`язання скласти та направити висновок щодо надмірно сплачених митних платежів, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог статті 301 МК України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо: 1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом; 2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим; 3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі; 4) митну декларацію змінено або визнано недійсною; 5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом "а" пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу; 6) платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

В свою чергу, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у визначених випадках. Повернення вказаних сум здійснюється за умови подання платника податків відповідної заяви про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, після розгляду вказаної заяви контролюючий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Суд зазначає, що за загальним правилом, надмірно сплачені суми це суми, які повинні бути сплачені і вони дійсно сплачені платником податків, але сплата коштів відбулась понад визначеної (необхідної) суми.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем направлено до органу доходів і зборів заяву за № 112 від 17.10.2017 про повернення надміру сплачених платежів у розмірі 183 430,17 грн., якою чітко визначив суму, яка підлягає поверненню, як таку, що сплачена надміру.

Однак, сплачена позивачем сума коштів у розмірі 183 430,17 грн. не може вважатися надміру сплаченою, оскільки не підпадає від визначення останньої та відповідає сумі, зазначеній у спірній вимозі.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація, на яку посилається останній, не дає суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ч. 1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович