Справа № 140/2070/19
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2070/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДФС України у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування наказів від 27.06.2019 №2280 та №2281.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані накази є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки у них відсутні жодні конкретні підстави для проведення фактичної перевірки, що визначені пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України), з посиланням на відповідні докази та не зазначено періоди діяльності, що підлягають перевірці.

Також спірні накази не містять жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів відповідачем встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів встановлені факти сумнівності та сумнівність яких саме операцій встановлена податковим органом.

Крім того, у період з 12.02.2019 по 04.03.2019 у позивача була проведена документальна планова виїзна перевірка за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, предметом якої було в тому числі і виконання вимог валютного та іншого законодавства. За результатами зазначеної перевірки було складено акт від 12.03.2019 №4306/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , яким жодних порушень з питань регулювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) встановлено не було.

Відповідно до ухвали судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що підставою для проведення перевірки слугував підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Так, у відповідача була наявна інформація про можливе здійснення готівкових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій. Дана інформація стала відома з огляду на те, що ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну планову перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, в ході проведення якої встановлено, що протягом 2017-2018 років покупцями-громадянами у СПД ОСОБА_1 було придбано м`яса та м`ясопродуктів у 2017 році на суму 12 478 800,48 грн. та в 2018 році на суму 23 487 205,74 грн. Розрахунки за придбаний товар були проведені шляхом внесення готівкових коштів за придбані ТМЦ на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 . Дані кошти вносились на розрахунковий рахунок підприємця в один проміжок часу, однаковими сумами (до 15 тис. грн.), внаслідок чого виникає сумнів в реалізації даних ТМЦ фізичним особам та наявний ризик здійснення готівкових операцій без застосування РРО.

Перевіркою також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 при здійсненні господарської діяльності не вела книгу обліку доходів і витрат та не оприбутковувала готівкові кошти при реалізації ТМЦ покупцям (фізичним особам - громадянам) на суму 27.5 млн. грн., чим порушила пункт 11 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 29.12.2017 №148.

Крім того, у період з 16.04.2019 у позивача проведена фактична перевірка та складена довідка від 07.05.2019 №9566/03-20-13-02/ НОМЕР_1 . Однак у даній довідці вказано, що в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 19.04.2019 було вручено запит №4064/ФОП/03-20-13-02-06 від 19.04.2019 про надання документів, що становлять предмет перевірки та інформацію щодо залишків ТМЦ станом на 19.04.2019 в термін до 15 год. 22.04.2019, однак позивачем дана інформація не була дана.

Зважаючи на вищевказані факти, контролюючим органом забезпечено здійснення податкового контролю в межах наданих повноважень шляхом встановлення фактів відповідності здійснення фінансово-господарської діяльності позивача вимогам податкового законодавства.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 27.06.2019 на підставі підпунктів 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2, 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України, статті 15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 35 Закону України «Про оплату праці» з метою здійснення контролю за дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) начальником ГУ ДФС у Волинській області винесено накази №2280 «Про проведення фактичної перевірки» щодо проведення фактичної перевірки господарської одиниці ФОП ОСОБА_1 складу (холодильна камера) за адресою: АДРЕСА_1 , та № АДРЕСА_2 «Про проведення фактичної перевірки» щодо проведення фактичної перевірки господарської одиниці ФОП ОСОБА_1 офісу за адресою: АДРЕСА_3 , з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», «Про оплату праці», постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», Кодексу законів про працю України (а.с.7-8). У зазначених наказах вказано, що перевірку необхідно провести протягом 10 діб, починаючи з 01.07.2019, за період діяльності відповідно до вимог статті 102 ПК України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями пункту 75.1 статті 75 та підпунктами 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК України, при цьому така перевірка повинна проводитися в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Отже, проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок є правом ГУ ДФС у Волинській області, як контролюючого органу.

Підпунктами 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Як вбачається із оскаржуваних наказів, в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки. В той же час, така інформація та фактичний контроль не може бути безмежним у часі її призначення та проведення.

Як зазначає представник відповідача у відзиві на позовну заяву, підставою для прийняття спірних наказів слугувала наявна у відповідача інформація про можливе здійснення готівкових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій. Дана інформація стала відома у зв`язку з проведенням ГУ ДФС у Волинській області документальної планової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, в ході проведення якої встановлено, що протягом 2017-2018 років покупцями-громадянами у СПД ОСОБА_1 було придбано м`яса та м`ясопродуктів у 2017 році на суму 12 478 800,48 грн. та в 2018 році на суму 23 487 205,74 грн. Розрахунки за придбаний товар були проведені шляхом внесення готівкових коштів за придбані ТМЦ на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 . Дані кошти вносились на розрахунковий рахунок підприємця в один проміжок часу, однаковими сумами (до 15 тис. грн.), внаслідок чого виникає сумнів в реалізації даних ТМЦ фізичним особам та наявний ризик здійснення готівкових операцій без застосування РРО.

Однак суд вважає, що прийняті відповідачем спірні накази про проведення фактичних перевірок, передумовою для прийняття яких була вищенаведена інформація, не можна вважати законними з огляду на недоведеність з боку відповідача, що підставою для прийняття наказів була саме ця інформація, оскільки в спірних наказах відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що підставою, яка підпадає під дію підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, повинна бути інформація про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 №820/4891/18, від 05.03.2019 №820/4893/18.

Спірні накази не містять жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів Головним управлінням ДФС у Волинській області встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом.

Суд критично відноситься до посилання представника відповідача як на підставу проведення перевірки наявності інформації про можливе здійснення готівкових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій, отриманої в ході проведення документальної планової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 12.03.2019 №4306/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , оскільки зі змісту зазначеного акта не вбачається інформація про те, що в ході проведення перевірки встановлено, що протягом 2017-2018 років покупцями-громадянами у СПД ОСОБА_1 було придбано м`яса та м`ясопродуктів у 2017 році на суму 12 478 800,48 грн. та в 2018 році на суму 23 487 205,74 грн.; розрахунки за придбаний товар були проведені шляхом внесення готівкових коштів за придбані ТМЦ на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 ; дані кошти вносились на розрахунковий рахунок підприємця в один проміжок часу, однаковими сумами (до 15 тис. грн.), внаслідок чого у відповідача виник сумнів в реалізації даних ТМЦ фізичним особам та наявний ризик здійснення готівкових операцій без застосування РРО (а.с.17-32). Інших джерел отримання такої інформації представником відповідача не наведено.

Суд також враховує, що у період з 16.04.2019 по 26.04.2019 відповідно до наказів ГУ ДФС у Волинській області від 15.04.2019 № 1365 та № 1366 було проведено фактичну перевірку позивача з аналогічних підстав, що й в оскаржуваних наказах. За результатами даної фактичної перевірки було складено Довідку № 9566/03-20-13-02/НОМЕР_1 від 07.05.2019, відповідно до якої під час перевірки не встановлено порушень вимог Податкового кодексу України, Законів України та нормативно-правових актів.

Крім того, у відзиві на позов представник відповідача також посилається на те, що позивач при здійсненні господарської діяльності не вела книгу обліку доходів і витрат та неоприбутковувала готівкові кошти при реалізації ТМЦ покупцям (фізичним особам - громадянам) на суму 27.5 млн. грн., чим порушила пункт 11 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 29.12.2017, що є однією з підстав для проведення перевірки. З цього приводу суд зазначає, що даний факт встановлений вищенаведеним актом перевірки №4306/03-20-13-02/НОМЕР_1 від 12.03.2019 та не потребує повторного доведення під час здійснення фактичної перевірки.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази винесені з порушенням вимог чинного законодавства, а саме за відсутності належним чином вказаних та обґрунтованих підстав для проведення фактичної перевірки позивача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятих наказів.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів відповідача), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 3842,00 грн., сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення №1224 від 02.07.2019 (а.с.2).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обумовленої суми гонорару на правову допомогу адвоката, позивачем надані наступні докази:

- копію договору про надання правничої допомоги від 02.07.2019, укладеного з Адвокатським об`єднанням «АФК», та додатку №1 про вартість правничої допомоги адвокатського об`єднання (а.с.44-45);

- копію рахунку №67 від 02.07.2019 (а.с.46);

- копію акта приймання передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 02.07.2019 (а.с.47);

- копію ордеру серії ВЛ №000,054641 від 03.07.2019 (а.с.48);

- платіжне доручення №1223 від 02.07.2019 про перерахунок оплати за надання правничої допомоги відповідно до договору від 02.07.2019 в розмірі 3000 грн. (а.с.38-39).

Таким чином, позивачем документально доведено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., тому зазначена сума також підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області.

В зв`язку з перебуванням судді Дмитрука В .В. в щорічній відпустці з 05.08.2019 по 06.09.2019 включно, рішення винесено в перший робочий день судді після відпустки - 09.09.2019.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління ДФС у Волинській області від 27 червня 2019 року №2280 «Про проведення фактичної перевірки», від 27 червня 2019 року №2281 «Про проведення фактичної перевірки».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, код за ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук