Справа № 636/603/19
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 р.Справа № 636/603/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Карімов І.В., м. Чугуїв, повний текст складено 11.07.19 року по справі № 636/603/19

за позовом ОСОБА_1

до Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області

третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування постанови про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (далі відповідач), в якому просила:

- скасувати постанову начальника Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області ПН МХК 121076 від 30.06.2018 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу;

- скасувати рішення начальника Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області від 06.08.2018 про примусове повернення з України.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11.07.2019 року позов задоволено.

Скасовано постанову начальника Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області ПН МХК 121076 від 30.06.2018 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 . 203 .

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 .203 - закрито.

Скасовано рішення начальника Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області від 06.08.2018 про примусове повернення з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

Третя особа, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області зазначає доводи щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняття рішення про примусове повернення з України, у зв`язку з порушенняи позивачкою правил перебування в Україні.

Сторони про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Між тим, в судове засідання не з`явились.

В порядку, визначеному ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідачем притягнуто громадянку Республіки Вірменія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КупАП, у зв`язку з порушенням правил перебування іноземних громадян на території України.

Штраф у сумі 1700 грн сплачено 03.07.2018.

06.08.2018 відповідачем прийнято рішення про примусове повернення з України громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого позивачку зобов`язано покинути територію України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_1 правил перебування іноземних громадян на території України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти їх на відповідність усім зазначеним вимогам, надаючи оцінку мотивам та підставам, які були покладені в основу такого рішення.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржуване рішення про примусове повернення з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грунтується на тому, що останньою порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Частиною 1 ст. 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Разом з цим, позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування іноземних громадян на території України за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду (затвердженим наказом МВС України від 20.07.2015 № 884, громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більш 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Висновки про порушення позивачкою правил перебування в Україні грунтуються на тому, що громадянка республіки ОСОБА_2 в`їхала на територію України через пункт пропуску Гоптівка в приватних справах, після закінчення терміну перебування з країни не виїхала.

На підтвердження вказаного порушення відповідачем надано протокол про адміністративне правопорушення ПР МХК 121076 від 30.06.2018.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи характер правопорушення, за яке позивачку притягнуто до відповідальності, доказом його вчинення є фактичні дані про дату в`їзду в Україну, які свідчать про порушення терміну перебування в країні.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення позивачка з 05.03.2018 незаконно перебуває в Україні. Між тим, жодних відомостей про дату в`їзду позивачки на територію України протокол не містить.

В рішенні про примусове повернення з України відповідачем зазначено, що громадянка республіки Вірменія ОСОБА_1 в`їхала на територію України 04.12.2017 через пункт пропуску Гоптівка в приватних справах, після закінчення терміну перебування з країни не виїхала.

Разом з цим, жодних посилань на фактичні дані, на підставі яких здійснено такі висновки та доказів на їх підтвердження, відповідачем не наведено та не надано під час розгляду справи.

Таким чином, відсутні фактичні дані, які б підтверджували встановлену відповідачем наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не зазначено та не надано доказів, на підставі яких фактичних даних ним було встановлено наявність адміністративного правопорушення, а саме перебування в Україні після закінчення терміну перебування в країні.

Таким чином, враховуючи не доведеність відповідачем обгрунтованості висновків про перебування позивачки в Україні після закінчення терміну перебування, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що позивач з 10.11.2017 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який є громадянином України. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжену на території України.

Таким чином, позивач має підстави для отримання дозволу на імміграцію відповідно до Закону України Про імміграцію, про що зазначає відповідач в оскаржуваному рішенні. Разом з цим, не отримання вказаного дозволу на момент прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, не позбавляє позивача такого права.

Отже, враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що рішення про примусове повернення з України прийнято відповідачем без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та її сім`ї і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

При перевірці відповідності оспорюваного рішенння критерію пропорційності, а саме дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, колегія суддів дійшла висновку про його непрапорційність, оскільки для позивача та членів його сім`ї оспорюване рішення має наслідком повну зміну способу життя родини, в складі якої малолітня дитина.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення правил територіальної юрисдикції не відповідають приписам чинного законодавства України, а саме ст. 288 КАС України, якою встановлено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, подаються до місцевого загального суду як адміністративного за місцезнаходженням, зокрема, територіальних органів і підрозділів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, яким є відповідач.

За змістом п.1.7. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом від 23.04.2012 № 353/271/150, встановлено, що примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС. Таким чином, доводи апеляційної скарги, що оскаржуване рішення не створює для позивача правових наслідків та на те, що Чугуївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області не може бути відповіачем у справі, є безпідставними.

Крім того, відповідно до ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 р. було встановлено, що оскаржуване рішення про примусове повернення з України було прийнято начальником Чугуївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, затверджено першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області та погоджено начальником вдділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області. У зв`язку з встановленими обставинами, вказаною ухвалою суду було залучено Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області до участі у справі у якості третьої особи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог третьої особи у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.07.2019 року по справі № 636/603/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.07.2019 року по справі № 636/603/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко А.О. Бегунц