Справа № 400/853/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/853/19

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В. Дата і місце ухвалення: 23.05.2019р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 04.03.2019р. №59-ос про звільнення з 04.03.2019р. з посади та податкової міліції ДФС України у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «г» (через скорочення штатів) - при відсутності можливості використання на службі, пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. №114, підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-019989), старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області;

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДФС України у Миколаївській області від 05.03.2019р. №89-о «Про оголошення наказу», яким оголошено наказ ДФС України від 04.03.2019р. №59-ос;

- поновити ОСОБА_1 на роботі (на службі) у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області;

- стягнути з відповідачів у солідарному порядку середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 04.03.2019р. по дату винесення судового рішення.

Позов обґрунтовував тим, що наказ ДФС України від 04.03.2019р. №59-ос та наказ Головного управління ДФС України у Миколаївській області від 05.03.2019р. №89-о є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачами звільнено ОСОБА_1 із займаної посади та з органів податкової міліції без дотримання встановленого порядку вивільнення працівника, передбаченого діючим законодавством. Зокрема, в порушення підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. №114, та ч.3 ст.49-2 КЗпП України, позивачу не було запропоновано іншу рівнозначну посаду (роботу) ні в ГУ ДФС у Миколаївській області, а ні в ДФС України. У зв`язку з цим, позивач вважає, що він повинен бути поновлений на посаді з виплатою на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 04.03.2019р. №59-ос про звільнення ОСОБА_1 з 04.03.2019р. з посади та податкової міліції ДФС України.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Миколаївській області від 05.03.2019р. №89-о, яким оголошено наказ ДФС України від 04.03.2019р. №59-ос.

Поновлено ОСОБА_1 на службі у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05.03.2019р. по 23.05.2019р. в сумі 18791,57 грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню, а також середню заробітну плату за один місяць в розмірі 11499,19 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України та Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 4000 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ДФС України та Головне управління ДФС у Миколаївській області подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, не правильне застосування норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення від 23.05.2019р. та прийняти нове судове рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

В своїх скаргах апелянти зазначають, що при вирішенні спору судом не надано належної оцінки доводам відповідачів про те, що при розгляді трудових спорів щодо звільнення публічних службовців пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, та коли можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Підпункт «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. №114, не визначає процедури попередження чи пропонування працівникові, посада якого скорочується, рівноцінних вакантних посад.

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційні скарги ДФС України та Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просить скарги відповідачів залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначає, що так як нормами п.п. «г» п. 64 Положення №114 не визначено порядку пропонування працівникові рівнозначної посади, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень трудового законодавства, зокрема ч.3 ст.49-2 КЗпП України.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 2002 року позивач проходив службу в органах податкової міліції на різних посадах.

Починаючи з 03.10.2017р. ОСОБА_1 працював на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Наказом ДФС України від 06.06.2018р. №356 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС» були ліквідовані підрозділи внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у складі Головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Наказом від 09.07.2018р. №436 «Про здійснення заходів» Державна фіскальна служба України уповноважила начальників головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС (або осіб, які виконують їх обов`язки) здійснити заходи щодо персонального попередження осіб начальницького складу підрозділів внутрішньої безпеки не пізніше ніж за два місяці про наступні для них вивільнення у зв`язку зі змінами в організаційних структурах, скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом першим статті 40 Кодексу законів про працю України.

Також, зазначеним наказом доручено начальникам головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС (або особам, які виконують їх обов`язки):

- із врахуванням переважного права на залишення на роботі запропонувати одночасно з попередженнями про наступні вивільнення особам начальницького складу підрозділів внутрішньої безпеки іншу роботу відповідно до абзацу третього статті 49-2 Кодексу, а також за наявності вакантних посад відповідного рівня кваліфікації - протягом усього двомісячного строку попередження;

- у разі відмови від призначення на запропоновані посади або відсутності наявних вакантних посад після спливу двомісячного терміну попередження про наступні вивільнення (або за бажанням особи скоротити термін попередження) підготувати документи відповідно до підпункту 2.1.2 пункту 2 Інструкції про порядок призначення на посади та звільнення з посад осіб начальницького складу податкової міліції Державної фіскальної служби України, затвердженої наказом ДФС від 15.06.2017р. №421, на їх звільнення за підпунктом «г» (через скорочення штатів) - при відсутності можливості подальшого використання на службі, пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. №114.

20.09.2018р., на виконання вимог наказу від 09.07.2018р. №436, позивача було попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області.

21.11.2018р. начальником ГУ ДФС у Миколаївській області, а також начальником Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України внесено подання на ім`я голови ДФС України про звільнення позивача з посади та служби в податковій міліції, за підпунктом «г» (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі) пункту 64 Положення №114.

Наказом ДФС України №59-ос від 04.03.2019р. «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади та податкової міліції ДФС України у запас за підпунктом «г» (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі), пункту 64 Положення №114.

Наказом начальника ГУ ДФС України в Миколаївській області від 04.03.2019р. №89-ос «Про оголошення наказу» оголошено наказ ДФС України від 04.03.2019р. №59-ос, вирішено вважати позивача таким, що припинив виконання обов`язків за посадою з 04.03.2019р.

Не погоджуючись з правомірністю наказів ДФС України №59-ос від 04.03.2019р. «Про звільнення ОСОБА_1 » та ГУ ДФС України в Миколаївській області від 04.03.2019р. №89-ос «Про оголошення наказу» позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не може бути звільнений за підпунктом «г» (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі) пункту 64 Положення №114, оскільки відповідачами жодним чином не вживалися заходи для використання позивача на службі, але на іншій посаді, зокрема, йому не запропоновану жодну з вакантних посад, як це передбачено ст.49-2 КЗпП України. При цьому, суд першої інстанції встановив, що станом на день попередження позивача про наступне вивільнення та в період з вересня 2018 року по березень 2019 року Головне управління ДФС у Миколаївській області мало від 15 до 20 вакантних посад в органах податкової міліції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. № 114.

Підпунктом «г» пункту 64 вказаного Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

При цьому, порядок звільнення осіб у зв`язку із скороченням штату, Положенням не визначений.

У відповідності до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

З правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 07.05.2002р. №8-рп/202 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України статусу, посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII) (3723-12) слідує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення адміністративних спорів із публічної служби пріоритетними для застосування є норми спеціальних законів, а в питаннях, не врегульованих спеціальним законодавством, підлягають застосуванню норми трудового законодавства. Тобто, до спірних правовідносин, на переконання суду, мають застосовуватись в тому числі і норми Кодексу законів про працю України в питаннях, що не врегульовані нормами спеціальних законів.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною 2 статті 40 Кодексу передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Учасниками справи не заперечується, що на підставі Наказу ДФС України від 06.06.2018р. №356 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС» були ліквідовані підрозділи внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у складі Головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби. Тобто, відбулось скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У постановах Верховного суду України від 19.05.2015 року по справі №21 -107а 15, від 22.12.2015 року по справі № 826/14834/14 зроблено правові висновки про те, що відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України роботодавець зобов`язаний запропонувати йому всі наявні вакантні посади, які той може обіймати, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі.

З вказаного слідує, що Головне управління ДФС у Миколаївській області зобов`язане було запропонувати позивачу вакантні посади з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

В той же час, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких частина 2 статті 77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ними рішень, не надано доказів пропонування ОСОБА_1 інших вакантних посад під час попередження про звільнення, доказів відмови останнього від подальшого проходження служби, як і доказів щодо відсутності можливості подальшого використання позивача на службі.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не може бути звільнений за підпунктом «г» пункту 64 Положення №114, оскільки відповідачами не вживалися заходи для використання позивача на службі, але на іншій посаді, за наявності такої можливості.

Відповідно до п. 24. Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Згідно статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачі у своїх апеляційних скаргах не оскаржують висновків суду стосовно визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який має бути сплачений позивачу при поновленні на посаду.

З огляду на встановлену неправомірність дій відповідача при звільненні позивача зі служби, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про поновлення останнього на раніше займаній посаді та службі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по день прийняття рішення судом у даній справі.

Доводи апеляційних скарг правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарг ДФС України та Головного управління ДФС у Миколаївській області та скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дана справа, у відповідності до п.1 ч.6 ст.12 КАС України, є справою незначної складності, а тому, на підставі п.2 ч.5 ст.328 КАС України, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 вересня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук