Справа № 300/1409/19
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" вересня 2019 р. справа № 300/1409/19
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення., -
ВСТАНОВИВ:
27.06.2019 представник ОСОБА_1 (надалі також, - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі також ГУ ПФУ в Івано-Франківської області - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.55-57).
15.07.2019 представником позивача зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий, відтак ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-2).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 06.08.2019. Щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (а.с.91-92). Просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки наявний стаж у позивача за спеціальністю становить 34 роки 06 місяців 12 днів при необхідному стажі за спеціальністю 35 років для чоловіків. Період роботи з 14.10.2003 по 31.10.2004 не враховано до стажу працівника освіти, оскільки посада "керівник фізичного виховання" не передбачена згідно переліку посад, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Зважаючи на вищевикладене, судом проведено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 262 КАС України.
Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Судом встановлено, що 19.08.2018 позивачу виповнилося 60 років та відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" він набув право на призначення пенсії за віком.
19.03.2019 представник позивача звернувся до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, що передбачено пунктом 7-1 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 70).
Листом за вих. №20/К-15 від 01.04.2019 Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області повідомлено, що ОСОБА_1 немає права на виплату грошової допомоги в розмірі 10 призначених пенсій, оскільки відсутній спеціальний педагогічний стаж, зарахувавши лише 34 роки 6 місяців 12 днів. Стаж роботи за період з 14.10.2003 по 31.10.2004 не враховано, оскільки посада керівника з фізичного виховання не передбачена переліком посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (а.с. 72).
Не погодившись з отриманим рішенням від 01 квітня 2019 р., позивач звернувся з позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Зі змісту закону випливає, що право на грошову допомогу мають особи, які досягли пенсійного віку, їм призначено пенсію за віком, до цього вони не отримували будь-яку пенсію, вони працювали на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років) на таких посадах.
Підстави призначення, передбаченої Законом №3668-VI, грошової допомоги та механізм її виплати врегульований підзаконними актами, зокрема "Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191.
Порядком обчислення стажу, що дає право на призначення допомоги та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 передбачено зарахування до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, періодів роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.
Згідно з розділом 1 "Освіта" цього Переліку право на пенсію за вислугу років мають:
- загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи (учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи);
- міжшкільні навчально-виробничі комбінати (директори, заступники директорів з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, вчителі, майстри виробничого навчання, практичні психологи, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи);
- дитячі будинки, дитячі трудові та виховно-трудові колонії, дитячі приймальні пункти і приймальники-розподільники для неповнолітніх, логопедичні пункти і стаціонари, школи-клініки (директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної частини або роботи, вчителі, вихователі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, майстри виробничого навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи);
- вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади (директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи);
- дошкільні навчальні заклади всіх типів (директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи);
- позашкільні навчальні заклади (директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи);
- бібліотеки (завідуючі, бібліотекарі);
- дитячі клініки, поліклініки, лікарні, санаторії, диспансери, будинки дитини, дитячі відділення в лікарнях, санаторіях, диспансерах і установах для виконання покарань (учителі, вихователі, логопеди, сурдопедагоги, тифлопедагоги).
Судом встановлено, що згідно наказу від 14.10.2003 за №279 по Бурштинському енергетичному технікумі, ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду керівника фізичного виховання з повною матеріальною відповідальністю по переводу з Бурштинської ЗОШ №2 з 14.10.2003. Встановлено педнавантаження з фізичного виховання в групах на 8 місяців 404 год. (230 бюджет, 174 платно, 92 СМГ погодинно) (а.с. 77).
Крім того, довідкою Бурштинського енергетичного коледжу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу від 07.05.2019 №196/01-05 підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 14.10.2003 по 01.07.2004 будучи керівником фізичного виховання виконував обов`язки викладача фізичного виховання (а.с.78).
У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначає, що даний документ містить відомості, які суперечать первинним документам, однак суд зазначає, що даний документ міститься у матеріалах справи і у силу статті 72 КАС України є доказом на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Отже, з наведеного слідує, що за період з 14.10.2003 по 01.07.2004 в обов`язки ОСОБА_1 основне місце роботи керівник фізичного виховання, а за сумісництвом в той самий період викладач, з педнавантаженням 404 год. протягом 2003-2004 навчального року.
Суд зазначає, що навіть якщо робота викладача не була основною роботою не може братися за основу та не заслуговує на увагу, оскільки позивач фактично виконував викладацьку роботу з педагогічним навантаженням, що підтверджується належними та допустимими доказами.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 28 Закону України "Про вищу освіту" в Україні діють заклади вищої освіти таких типів: 1) університет, 2) академія, інститут, 3) коледж.
Коледж заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Коледж також має право відповідно до ліцензії (ліцензій) забезпечувати здобуття профільної середньої, професійної (професійно-технічної) та/або фахової перед вищої освіти.
Статтею 53 Закону України "Про вищу освіту" зазначено, що педагогічні працівники це особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.
Відповідно до ст. 55 Закону України "Про вищу освіту" повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників вищих навчальних закладів установлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.200 №963 посада керівника фізичного виховання навчального закладу Бурштинський енергетичний коледж Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, яку позивач обіймав з 14.10.2003 по 31.10.2004 є педагогічною та відповідно дає право на пенсію за вислугу років (п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення").
Таким чином період роботи позивача з 14.10.2003 по 31.10.2004, яку виконував позивач керівник фізичного виховання навчального закладу, відповідно до ст. 55 Закону №1788-XII, підлягає також зарахуванню позивачу в стаж, що дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затверджено спільним наказом Міністерства праці України, міністерства фінансів України та Міністерства юстиції України №43 від 28.06.1993, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом.
Для роботи за сумісництвом згода власника або уповноваженого ним органу за місцем основної роботи не потрібна. У трудову книжку внесення відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи. Усі працівники, крім основної роботи та роботи за сумісництвом, мають право виконувати інші роботи, які відповідно до чинного законодавства, не є сумісництвом, зокрема педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більше як 240 годин на рік.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 №245 "Про роботу за сумісництво працівників державних підприємств, установ і організацій" встановлено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.
Згадана постанова закріпила право цієї категорії громадян працювати за сумісництвом, при цьому такі громадяни виконують свою роботу за основним місцем роботи в повному обсязі.
Постановою КМУ від 14.06.2000 №963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" зазначено, що посада як викладача так і керівника фізичного виховання відноситься до педагогічних працівників.
Оплата праці працівників освіти, у тому числі педагогічних, провадиться відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України №102 від 15.04.1993.
Пункт 68 вказаної Інструкції встановлює, що місячна заробітна плата педагогічних працівників установ освіти визначається шляхом множення ставки заробітної плати на їх фактичне навантаження на тиждень і ділення цього добутку на встановлену норму годин на тиждень. Встановлена при тарифікації заробітна плата виплачується щомісячно незалежно від кількості тижнів і робочих днів у різні місяці навчального року, а тому оплата праці викладача за виконання ним такого виду педагогічної роботи як педнавантаження в навчальному закладі на умовах сумісництва, здійснюється в порядку, встановленому п. 68 Інструкції.
При цьому виконання навчального навантаження у навчальному закладі має здійснюватися поза межами основного робочого часу відповідно до графіку роботи за основним місцем роботи та розкладу уроків у навчальному закладі.
Відповідно до згаданих вище нормативних актів, головним із критеріїв визначення роботи, яка не вважається сумісництвом є те, що педагогічна робота має бути з погодинною оплатою.
Суд зазначає, що позивач, працюючи викладачем, фактично весь відповідно визначений робочий час виконував обов`язки викладача, що підтверджується належними та допустимими доказами, які зазначені вище та знаходяться у матеріалах справи, а оплата праці викладача здійснювалася з погодинною оплатою в залежності від встановлених годин педнавантаження за відповідний навчальний рік.
Суд зауважує, що за порушення порядку прийняття на роботу за сумісництвом покладається на власника або уповноважений ним орган державного підприємства, установи, організації, що приймає працівника на роботу за сумісництвом, і в жодному випадку не може порушувати права працівника.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Виплата одноразової грошової допомоги при виході на пенсію є заохоченням особи, яка 35 років /для чоловіка/ відпрацювала в закладах освіти.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, беручи до уваги, що в період з 14.10.2003 по 01.07.2004 позивач, будучи керівником фізичного виховання виконував обов`язки викладача фізичного виховання Бурштинського енергетичного технікуму, то на підставі чинного на той момент законодавства мав бути включений до спеціального стажу роботи.
Що стосується зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи по 02.09.2013, то суд зазначає, що в цій частині позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки жодних обґрунтувань та доказів, які б стосувалися періоду роботи по 02.09.2013 матеріалами справи не доведено та у самій позовній заяві про це не зазначено.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через не зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 14.10.2003 по 01.07.2004.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до спеціального стажу період роботи з 14.10.2003 по 01.07.2004 та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Микитюк Р.В.