Справа № 420/3887/19
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3887/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: не з`явився

від відповідача: Самокиш І.В.- за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 01 липня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність щодо прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області, викладеної у листі від 25.04.2019 року М-3750/0-2478/0/37-19 та зобов`язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Ананьївської першої сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно поданого клопотання з додатками від 16 березня 2019 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач листом М-3750/0-2478/0/37 від 25.04.2019 року повідомив позивача про те, що зазначена позивачем земельна ділянка згідно з графічної частини долученої до клопотання, розташована на заболочених землях, в зв`язку з чим «відмовлено у наданні дозволу».

Позивач вважає зазначені дії відповідача такими, що порушують її право на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з метою забезпечення харчування своїх дітей, передбачене статтями 116,118, 121, 122 ЗК України.

Також, позивач зазначив, що рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим-індивідуальним актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області та відсутність такого наказу свідчить проте, що орган не прийняв жодного рішення з цього питання.

Таким чином, позивач вважає, що відмова відповідача є протиправною та відповідач зобов`язаний надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Ухвалою суду від 04 липня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено перше судове засідання на 23 липня 2019 року на 09 годину 30 хвилин.

У встановлений судом строк, відповідач 26 липня 2019 року подав до суду відзив на позовну заяву (вхід. №27067/19) (а.с. 48-55), в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши що Головним управлінням відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області (за межами населеного пункту) з підстав того, що з розгляду графічної частини, долученої до клопотання вбачається, що земельна ділянка знаходиться на заболочених землях та відповідно вимог Земельного кодексу України, Головне управління не розпоряджається землями водного фонду.

Окрім того, відповідач зазначив, що суд не може вирішувати питання віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладання чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі, це відноситься до дискреційних повноважень цих органів.

Позивачем була подана відповідь на відзив (вхід. 28433/19 від 08.08.2019 року), в якій зазначено, що доводи відповідача є безпідставними, докази щодо віднесення земельної ділянки до земель водного фонду є несуттєвими та незрозумілими і не спростовують доказу, наданого відповідачем, а саме: довідки 6-зем № 244/161-19 від 19.03.2019 року, а тому просила задовольнити позовні вимоги.

Перше судове засідання, призначене на 23 липня 2019 року за клопотанням представника відповідача відкладено на 02 вересня 2019 року на 11 годину 00 хвилин.

На відкрите судове засідання позивач не з`явився, в прохальній частині позову просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення представника відповідача, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (а.с.7). Також суд встановив, що позивач є багатодітною матір`ю, що підтверджено відповідним посвідченням (а.с. 8).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням від 16 березня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області (за межами населеного пункту). До клопотання додано відомості із документації із землеустрою №210/161-18 від 15.03.2019 року щодо бажаного місця розташування земельної ділянки та копію довідки 6-зем (а.с.11-13).

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листом вих. №М-3750/-2478/0/37-19 від 25.04.2019 року «Про надання відповіді» повідомило позивача про те, що з розгляду графічної частини долученого до клопотання вбачається, що земельна ділянка розташована на заболочених землях, а відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами та відповідно до п. 4 ст. 122 ЗК України Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не розпоряджається землями водного фонду, а тому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.9).

Не погоджуючись із зазначеним листом-відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Основні доводи, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги є те, що відповідачем не дотримано форми рішень, які б мали бути прийняті за наслідками розгляду поданої позивачем заяви та відсутні докази на підтвердження тому, що бажана позивачем земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надані представником відповідача пояснення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Земельним кодексом України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

В розумінні вимог статей 81, 116 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з п. в. ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно з частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 123 зазначеного Кодексу, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування..

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 Земельного кодексу України.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельним кодексом України передбачено, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення невідповідність місця розташуванням вимогам Закону.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме: графічними зображеннями земельної ділянки, дозвіл на яку бажає отримати позивач, бажана земельна ділянка знаходиться на заболочених землях р. Тилигул .

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Правовий статус ГУ Держгеокадастру в області визначено відповідним положенням, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333 «Про затвердження Положень про територіальні органи Держгеокадастру».

Відповідно до пп. 13 п. 4 цього Положення, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

У свою чергу, відповідно до п. 8 цього Положення, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Таким чином, Земельним кодексом України та Положенням про територіальні органи Держгеокадастру передбачено, що Головне управління Держгеокадастру не розпоряджається землями водного фонду, в зв`язку з чим відмовлено позивачу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи вищевикладені встановлені обставини та належність земельної ділянки, яку бажає отримати позивач до земельного водного фонду, суд вважає, що відповідачем правомірно по суті відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності щодо прийняття рішення про надання дозволу та зобов`язання надати такий дозвіл не піддягають задоволенню.

Оцінюючи посилання позивача на те, що докази щодо віднесення земельної ділянки до земель водного фонду є несуттєвими та незрозумілими і не спростовують доказу, наданого відповідачем, а саме: довідки 6-зем № 244/161-19 від 19.03.2019 року, суд виходить з того, що позивачем не наведені переконливі обставини щодо недостовірності цих даних, враховуючи, що відомості з документації із землеустрою № 210/161-18 від 15.03.2019 року подані позивачем до клопотання співпадають з відомостями поданими відповідачем до відзиву на позовну заяву. У свою чергу, з довідки 6-зем № 244/161-19 від 19.03.2019 року, що наявна в матеріалах справи не вбачається, що дана інформація стосується спірної ділянки, а тому судом такі посилання відхиляються як недоведені.

Посилання позивача на недотримання відповідачем форми рішення є належними та обґрунтованими.

Однак, дотримання даної форми необхідно при прийнятті рішень, що віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Як вже було зазначено, відповідно до п. 8 Положення ГУ Держгеокадастру в області, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Однак, розпорядження землями водного фонду не входить до повноважень Головного управління.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти та обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази ,правомірність своїх дій, в зв`язку чим позовні вимоги не належать задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що відсутні витрати суб`єкта владних повноважень щодо виклику свідків та призначення експертизи, жодні судові витрати не належать компенсації.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, керуючись приписами ст. 382 КАС України, відсутні правові підстави для розгляду клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,293,295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5. п.15. ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 09» вересня 2019 року..

Cуддя Л.Р. Юхтенко

.