Справа № 120/2215/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 р. Справа № 120/2215/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби "Тиса" (тип А) відділу прикордонної служби "Тиса" I категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону капітана Печенік Юлії Олегівни про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2019 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби "Тиса" (тип А) відділу прикордонної служби "Тиса" I категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону капітана Печенік Ю.О. від 27.06.2019 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, а саме доньці позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка запланувала поїздку за межі України разом із своєю неповнолітньою донькою. Однак під час перетинання державного кордону в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Тиса" відповідач оскаржуваним рішенням відмовив доньці позивачки у перетинанні державного кордону на виїзд з України. Відмова аргументована тим, що під час здійснення прикордонного контролю позивачка не пред`явила рішення суду або рішення/розпорядження органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або його копії, засвідченої нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 "Про правила перетинання державного кордону громадянина України". Позивачка з таким рішенням не погоджується та вказує на те, що під час перетинання кордону вона пред`явила оригінал заочного рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.12.2009 про розірвання шлюбу, у якому зазначено, що протягом останніх двох з половиною років батько разом з позивачкою не проживає, не цікавиться дитиною та матеріально не допомагає. Відтак, на думку позивачки, в суду не було підстав розглядати питання з ким із батьків залишиться малолітня дитина. Отже, відповідним рішенням підтверджується місце проживання дитини з матір`ю. Крім того, позивачка зазначає, що надала відповідачу оригінал довідки Вінницької міської ради № 32310 від 06.06.2019 про реєстрацію місця проживання її доньки ОСОБА_2 , згідно з якою донька зареєстрована за однією адресою з матір`ю. Також позивачка надала оригінал довідки квартального комітету "Вінниченко" про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 707 від 25.06.2019, в якій зазначені: батько позивачки, мати позивачки, позивачка та її дитина. Проте відповідач вказані довідки до уваги не взяв та спірним рішення незаконно відмовив доньці позивачки у перетинанні державного кордону на виїзд з України.

Ухвалою суду від 12.07.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

05.08.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що відповідно до пп. 3 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або його копії, засвідченої нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Водночас під час виїзду з України неповнолітньої громадянки України ОСОБА_2 у супроводі матері - позивачки ОСОБА_1 , для перетинання державного кордону України вказаного рішення суду або органу опіки та піклування не пред`явлено, тоді як в заочному рішенні Замостянського районного суду від 25.12.2009 про розірвання шлюбу, яке позивачка надала при перетинанні державного кордону, не визначено місце проживання дитини. Відтак відповідач вважає, що діяв з дотриманням вимог чинного законодавства України та прийняв законне рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку.

12.08.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка не погоджується із викладеними у відзиві обставинами. Вказує на те, що рішенням суду про розірвання чітко встановлено, що малолітня дитина сторін проживає з матір`ю. Тобто суд визначив місце проживання дитини саме з матір`ю, яка добросовісно виконує свої батьківські обов`язки. Крім того, позивачка зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання. Для перетинання кордону відповідачу було надано довідки про склад сім`ї та про реєстрацію місця проживання, якими підтверджувалась та обставина, що дитина позивачки після досягнення вищезазначеного віку самостійно обрала місце проживання, а саме адресу місця проживання своєї матері. Відтак, на думку позивачки, відповідач не спростував доводів та тверджень, зазначених у позовній заяві, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

19.08.2019 до суду надійшли заперечення, в яких відповідач підтримав свої пояснення, наведені у відзиві. Посилається на те, що рішення Замостянського районного суду від 25.12.2009 є рішенням про розірвання шлюбу між позивачкою та її чоловіком і цим рішенням не встановлено та не визначено місця проживання дитини. Крім того, відповідач вказує на те, що правилами перетинання державного кордону України встановлено конкретний перелік документів, на підставі яких здійснюється пропуск осіб, які не досягли 16-річного віку, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України. При цьому право особи, яка досягла 14-річного віку, на вільний вибір місця проживання жодним чином не обмежується. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, судом встановлено, що 27.06.2019 начальник 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби "Тиса" (тип А) відділу прикордонної служби "Тиса" І категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону капітан Печенік Ю.О. прийняла рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері - позивачки у справі ОСОБА_1 .

В рішенні відповідача зазначено, що під час здійснення прикордонного контролю не було пред`явлено рішення суду або рішення/розпорядження органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або його копії, засвідченої нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 "Про правила перетинання державного кордону громадянина України".

Також в рішенні відповідача зазначено, що для перетинання державного кордону пред`явлено заочне рішення суду, в якому не визначено (підтверджено) місце проживання з одним із батьків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Водночас фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про прикордонний контроль" визначено, що прикордонний контроль - це державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 2 Закону України "Про прикордонний контроль" прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила).

Пунктом 12 Правил встановлено, що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.

Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє.

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

- якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

- якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

- у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

- свідоцтва про смерть другого з батьків;

- рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

- рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

- рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

- рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

- довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері);

- довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

- свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України;

3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб.

Таким чином, перелік документів, на підставі яких може здійснюватись виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону зобов`язані перевіряти наявність таких документів, а їх відсутність є визначеною законодавством підставою для відмови у перетинанні державного кордону України.

Судом встановлено, що 27.06.2019, з метою перетинання державного кордону разом із своєї неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час процедури прикордонного контролю позивачка надала відповідачу такі документи для виїзду дитини за кордон у її супроводі:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 05.05.2016 на ім`я ОСОБА_2 ;

- заочне рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.12.2009 у справі № 2-4282;

- свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 12.02.2010 серії НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про народження (повторне), видане на ім`я ОСОБА_2 від 20.12.2011 серії НОМЕР_3 ;

- довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 від 06.06.2019 № 32310;

- довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.06.2019 № 707.

Позивачка вважає, що у заочному рішенні Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.12.2009 визначено місце проживання дитини з матір`ю, а отже таке рішення дозволяє виїзд її доньки за межі України без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків.

Натомість відповідач стверджує, що вказане судове рішення не є рішенням про визначення місця проживання дитини, а тому не належить до тих документів, на підставі яких згідно з пп. 3 п. 4 Правил може здійснюватись виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків.

Відтак, оцінюючи доводи сторін в цій частині, суд зауважує, що заочним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.12.2009 у цивільній справі № 2-4282/2009 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 30.10.2004 року, актовий запис № 2287. При цьому суд, ухвалюючи відповідне рішення, в мотивувальній частині рішення зазначив, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що сім`я сторін фактично розпалася: вони ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному, близько двох з половиною років проживають окремо, сімейних відносин не підтримують; в зв`язку з цим суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

В силу положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частинами першою-третьою статті 157 Сімейного кодексу України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Водночас частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд зазначає, що на дату постановлення судового про розірвання шлюбу між позивачкою та її чоловіком, їхня дитина не досягла 10-річного віку. Отже, місце її проживання мало вирішуватись за згодою батьків, а у випадку виникнення спору щодо цього - органом опіки та піклування або судом.

Поряд з цим, навіть якщо виходити з того, що відповідного спору не існувало і дитина на час розірвання шлюбу проживала разом з матір`ю, суд зауважує, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків може здійснюватися без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця, зокрема, за умови пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною.

Проте заочне рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.12.2009 у справі № 2-4282/2009, на переконання суду, не може вважатися рішенням суду, в якому визначено місце проживання дитини, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з одним із батьків, а саме матір`ю ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням суд виришів винятково спір щодо розірвання шлюбу між позивачкою та її чоловіком, керуючись при цьому положеннями статтей 110, 112 Сімейного кодексу України, та не вирішував питання щодо визначення місця проживання дитини.

Водночас наявність у мотивувальній частині цього рішення посилання на те, що сторони тривалий час проживають окремо стосується оцінки судом відносин між подружжям та наявності достатніх підстав для розірвання шлюбу. Однак це не свідчать, що у такий спосіб суд визначив місце проживання дитини з матір`ю.

Відтак рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.12.2009 у справі № 2-4282/2009 є рішенням про розірвання шлюбу, в якому не визначено місце проживання дитини.

Натомість інші документи, що пред`являлися позивачкою в процесі прикордонного контролю, а саме довідки про склад сім`ї та про реєстрацію місця особи не є тими документами, що відповідно до вимог чинного законодавства дозволяють виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків.

Крім того, позивачки посилається на те, що її донька досягла 14-річного віку, а тому вправі вільно обирати собі місце проживання. Дійсно, таке право гарантується фізичній особі згідно з ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України, за винятком обмежень, встановлених законом. Поряд з цим, як вже зазначалось вище, в силу приписів ст. 313 цього ж Кодексу фізична особа набуває право на вільний самостійний виїзд за межі України після досягнення 16 років. Водночас особа, яка не досягла цього віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. При цьому перелік документів, на підставі яких може здійснюватись виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, визначений пунктом 4 Правил. Зокрема, таким документом є рішення суду або рішення/розпорядження органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або його копії, засвідченої нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків. Отже, при перетинанні державного кордону фізичною особою до 16 років, її місце проживання з одним із батьків має бути підтверджене саме вищевказаними рішеннями, а не в будь-який інший спосіб, навіть якщо така фізична особа досягла 14-річного віку.

Таким чином, оскільки під час перетинання державного кордону громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в супроводі її матері ОСОБА_1 відповідачу не було надано визначених пунктом 4 документів для виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, суд доходить висновку, що відповідач правомірно, за наявності законних підстав та в межах наданих повноважень прийняв оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку.

Згідно з п. 30 рішення ЄСПЛ у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстав для відшкодування позивачці витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: начальник 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби "Тиса" (тип А) відділу прикордонної служби "Тиса" I категорії (тип Б) Чопського прикордонного загону капітан Печенік Юлія Олегівна (службова адреса: с. Соломоново, Ужгородський район, Закарпатська область, 89460, відділ прикордонної служби "Тиса").

Повне судове рішення складено та підписано суддею 10.09.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович