Справа № 240/3517/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Житомир справа № 240/3517/19

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфіменко О.В.,

секретаря судового засідання Магдич В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Чайки А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

встановив:

20.03.2019 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , у якій він просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску стосовно ОСОБА_2 на суму 15819,54 грн від 26.11.2018 №Ф-133488-53, винесену Головним управлінням ДФС у Вінницькій області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, однак з моменту реєстрації підприємницької діяльності не здійснював, працював за трудовими договорами. У подальшому позивачу стало відомо про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження та копії вимоги про стягнення з нього боргу (недоїмки) від 26.11.2018 №Ф-133488-53. 28.02.2019 позивачем зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Позивач, вважаючи вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання та викликом (повідомленням) учасників справи на 13.06.2019 на 12:15.

06.06.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с. 54-56). В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачем не подавались та, відповідно, єдиний внесок всупереч Закону №2464 не сплачувався. За даними інформаційної системи органів ДФС станом на 31.10.2018 загальна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску позивача становила 15819,54 грн. Враховуючи зазначене Головним управлінням ДФС у Вінницькій області позивачу було надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133488- 53 від 26.11.2018 на суму 15819,54 грн.

Стосовно припинення позивачем реєстрації підприємницької діяльності відповідачем у відзиві зазначено, що відповідно до відомостей із реєстраційних даних ІС "Податковий блок" лише 28.02.2019 позивачем було здійснено державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця. Згідно з реєстраційними даними ІТС «Податковий блок» стан позивача станом на 28.02.2019 «11 - припинено, але не знято з обліку».

Отже, на думку відповідача, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133488-53 від 26.11.2018 на суму 15819,54 грн є правомірною, а тому не підлягає скасуванню.

13.06.2019 на адресу суду представником позивача подано заяву про додаткове обґрунтування позовних вимог (а.с. 66).

У підготовчому засіданні суд ухвалою від 13.06.2019, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) без виходу до нарадчої кімнати, оголосив перерву у підготовчому засіданні до 11.07.2019 до 11:30 у зв`язку з неприбуттям представника відповідача та наданням представником позивача додаткових обґрунтувань позовних вимог, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 13.06.2019 (а.с. 73).

У підготовчому засіданні суд ухвалою від 11.07.2019, постановленою у порядку ст.243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати, закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті на 06.08.2019 на 10:00, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 11.07.2019 (а.с. 83-84).

01.08.2019 ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду заяву представника ГУ ДФС у Вінницькій області про участь представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено частково.

Згідно з довідкою у справі від 02.08.2019 адміністративна справа №240/3517/19 знята з розгляду 06.08.2019 о 10:00 у зв`язку з перебуванням судді Єфіменко О.В. у відпустці з 05.08.2019 до 16.08.2019. Розгляд справи призначений на 03.09.2019 на 10:00 (а.с. 98).

У судовому засіданні 03.09.2019 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, з підстав, що викладені у позовній заяві та заяві про додаткове обґрунтування позовних вимог (а.с. 66).

У судовому засіданні 03.09.2019 представник відповідача проти заявлених вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у відзиві на адміністративний позов (а.с. 54-56).

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з реєстраційними даними ІТС "Податковий блок" позивач зареєстрований 16.06.2009 Козятинською районною державною адміністрацією Вінницької області як фізична особа-підприємець.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону №2464, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч.8 ст.9 Закону №2464). Враховуючи зазначене, фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок у розмірі 22% бази нарахування, визначеної ст.7 Закону №2464, в термін, встановлений абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464 для зазначених категорій платників.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2017 - 3200 грн. Оскільки для фізичних осіб-підприємців сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, то мінімальна сума єдиного внеску для таких осіб в 2017 році складала: з 01 січня - 704 грн (3200 x 22%).

Проте, звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачем не подавались та, відповідно, єдиний внесок не сплачувався.

Законом України від 07.12.2017 №2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що мінімальна заробітна плата з 01 січня 2018 року - 3723 грн. Мінімальна сума єдиного внеску в 2018 році складала: з 01 січня - 819,06 грн (3723 x 22%).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених Законом №2464, є недоїмкою.

За даними інформаційної системи органів ДФС станом на 31.10.2018 загальна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску позивача становила 15819,54 грн, яка виникла внаслідок несплати поточних нарахувань по термінах сплати: 09.02.2018 - 8448,00 грн (нарахування здійснено одноразово виключно за 2017 рік); 19.04.2018 - 2457,18 грн (І квартал 2018 року); 19.07.2018 - 2457,18 грн (II квартал 2018 року); 19.10.2018 - 2457,18 грн (III квартал 2018 року).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення, відповідно до ст.25 Закону №2464 здійснюють органи Державної виконавчої служби України.

Враховуючи зазначене та з метою безумовного забезпечення виконання органами ДФС покладених завдань з адміністрування єдиного внеску, Головним управлінням ДФС у Вінницькій області позивачу було надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133488-53 від 26.11.2018 на суму 15819,54 грн (а.с. 26).

Позивач, вважаючи вказану податкову вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

16.06.2009 ОСОБА_2 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем у Козятинській районній державній адміністрації Вінницької області за місцем свого проживання на той час (а.с. 9). Однак будь-якої підприємницької діяльності, з часу реєстрації, ніколи не здійснював. Вказане підтверджується Книгою обліку доходів і витрат суб`єктів малого підприємництва, яка була ним отримана і у якій будь-які записи відсутні (а.с. 10-11).

Позивач працював за трудовими договорами, як найманий працівник, що встановлено з трудової книжки НОМЕР_1 та копії індивідуальних відомостей про застраховану особу (а.с. 12-23).

У подальшому ОСОБА_2 змінив своє місце проживання на АДРЕСА_1 (а.с. 24-25).

За період, коли позивач був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, звіти ним не подавалися.

У кінці лютого 2019 року ОСОБА_2 дізнався про те, що за його колишньою адресою місця проживання у АДРЕСА_2 на моє ім`я надійшла кореспонденція із виконавчої служби про наявність боргу.

28.02.2019 ОСОБА_2 звернувся до Козятинського міського відділу державної виконавчої служби, де і отримав копію супровідного листа про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження на його ім`я за адресою у с. Іванків , Козятинського району, Вінницької області та копію вимоги про сплату боргу (недоїмки), датовану 26.11.2018 №Ф-133488-53 (а.с. 26-27).

Також 28.02.2019 ОСОБА_2 зареєстровано припинення фізичної особи-підприємця (а.с. 28).

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, відповідно до п.41.1 ст.41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Приписами частини першої та другої статті 12 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VІ), завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, І відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за додержанням законодавства і про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Згідно з п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.3 вказаної частини, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Платниками єдиного внеску, як зазначено у п.4 частини першої ст.4 цього Закону, є фізичні особи-підприємці, утому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ).

Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ).

Як визначено п.2 цієї частини, базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню ПДФО. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

На підставі викладеного, особа, яка є найманим працівником за трудовим договором і одночасно є підприємцем, але не здійснює підприємницьку діяльність, сплачує єдиний соціальний лише при умові, що вона отримує дохід від підприємницької діяльності і єдиний соціальний внесок за неї не сплачує роботодавець.

Крім цього, слід відрізняти мету сплати податків та мету сплати єдиного соціального внеску, який не є податком. Останній сплачується з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відносно позивача така мета досягнута, оскільки за нього єдиний соціальний внесок сплачував роботодавець, що підтверджується копією Індивідуальної відомості про застраховану особу від 13.03.2019 (а.с. 22-23) і виходячи із цих платежів і буде розраховуватися пенсія позивача у подальшому.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами, як джерела права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000. "Булвес"АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "Еast/West АIIіаnсе Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449) визначається порядок складення оскаржуваної вимоги.

Відповідно до п.3 Розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Крім того, згідно з п.4 Розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком б до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відповідач не мав правових підстав для складення вимоги, з тих підстав, що перевірок відносно ОСОБА_2 не проводилося, а звіти не формувались та не подавались, а відповідач не міг визначити розмір вимоги.

Таким чином, враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що сформована ГУ ДФС у Вінницькій області вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133488-53 "У" від 26.11.2018 є протиправною та, як наслідок, підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. У зв`язку з задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21036. РНОКПП/) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму 15819 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень) 54 коп. №Ф-133488-53 від 26.11.2018, винесену Головним управлінням ДФС у Вінницькій області, яка виставлена ОСОБА_2

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 11 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Єфіменко Ольга Володимирівна