Справа № 240/7133/19
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Житомир справа № 240/7133/19

категорія 113050100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Капустинської Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 І ОСОБА_2 , представників відповідача Штиколенко Т.П., Ящук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради про визня протиправним і скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.59), просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради № 1293/1 від 07.06.2017 про час настання інвалідності ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Житомирський обласний центр медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради провести повторний медико-соціальний огляд ОСОБА_3 і розглянути подані медичні документи з прийняттям відповідного рішення, яким встановити час настання інвалідності до 18 років.

В обґрунтування позову зазначає, що спірний висновок робить неможливим призначення позивачу пенсії по втраті годувальника; позивач з 25.05.2017 є інвалідом з дитинства ІІ групи; час настання інвалідності до 18 років доводиться:

- випискою "з медичної картки стаціонарного хворого від 19.05.1988 з Обласної дитячої лікарні Житомирського району", де позивачу "встановлено діагноз: функціональна кардіопатія з систолічним шумом 1-го ступеня і ознаки вродженого пороку серця";

- "вкладного листа до медичної картки " 5110952 "Історія розвитку дитини" з записом про те, що 19.10.1987 ... виявлено функціональну кардіопатію, а 27.02.1991 ... був обстежений в центральній районній лікарні з приводу даного діагнозу".

Ухвалою від 18.06.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження; визнані поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою від 08.07.2019 (а.с.56) суд витребував у відповідача документи (акт огляду, медичні документи та інше), на підставі яких було прийнято висновок Міжрайспецкардіо МСЕК Обласного центру медико-соціальної експертизи № 1293/1 від 07.06.2017 про визначення часу настання інвалідності (а.с.70-87).

Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.69), в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки при наданні спірного висновку медичними документами не підтверджено, що позивач мав інвалідність до досягнення 18 років, а поняття "стати інвалідом до досягнення 18 років" та стати інвалідом після 18 років у зв`язку із захворюванням дитинства не є тотожними.

Позивач подав відповідь на відзив (а.с.89), в якій зазначає, що у відзиві відповідач не спростовує твердження позивача та аргументи по суті позовних вимог.

В підготовчому засіданні предстаник заявив клопотання:

- про залучення спеціаліста (а.с.92-94), в задоволенні якого ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (а.с.98), було відмовлено;

- клопотання про призначення судово-медичної експертизи, в задоволенні якого ухвалою від 07.08.2019 (а.с.103-105) було відмовлено.

В судовому засіданні:

- представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити;

- представники відповідача просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши досліджені докази у сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 784826 від 30.05.2017 (а.с.22), ОСОБА_3 визнано інвалідом ІІ групи з 20.05.2017, причина інвалідності - інвалід з дитинства.

В червні 2017 року Андрушивське об`єднане управління пенсійного фонду України в житомирській області звернулось до відповідача із запитом (а.с.77), в якому, у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 звернувся за призначенням пенсії по втраті годувальника як особа, якій встановлена інвалідність з дитинства після 18-ти років, просило вирішити питання можливості надання йому висновку МСЕК про те, що фактично громадянин став інвалідом до досягнення 18-ти років.

На вказаний запит відповідачем зроблений висновок № 1293/1 про час настання інвалідності від 07.06.2017 (а.с.23), яким ОСОБА_3 не визнано інвалідом до досягнення 18 років.

Не погоджуючись з даним висновком, позивач оскаржив його до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-ІV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-ІV):

- особа з інвалідністю - особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист;

- дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 3 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", встановлено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

В статті 7 Закону № 2961-ІV зазначено:

"Медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.

...

...

...

...

Особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю" підгрупи А.

Медико-соціальні експертні комісії визначають:

групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

...

причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;".

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч.12 ст. 7 Закону № 2961-ІV).

За змісту абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з п. 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що повнолітній особі час настання інвалідності до досягнення 18 років може бути визначений за документами лікувально-профілактичних закладів, які свідчать про проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів до 18 років за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами. При цьому сам по собі причинний зв`язок інвалідності повнолітньої особи з хворобами, перенесеними у дитинстві, не є підставою для визнання особи інвалідом до 18 років.

З доданих до матеріалів позову медичних документів позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , які також досліджувались при наданні спірного висновку (витяг з медичної картки стаціонарного хворого за терміном лікування з 16 по 19 травня 1988 року (а.с.18, 84), медичної картки " 5110952 "Історія розвитку дитини" (а.с.19, 76)), не вбачається, що ОСОБА_3 мав захворювання, яки викликали стійкий розлад функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем міг призводити до обмеження його життєдіяльності. До того ж, як вбачається із вказаних документів, позивач направлявся для подальшого обстеження для підтвердження встановленого діагнозу "Функціональна кардіопатія з систолічним шумом СН-1 ступеня, Ознаки вродженої вади серця", однак медичні документи, які підтверджують цей діагноз до 18 років, - не надані.

Щодо довідки № 346 з лікувального закладу "Центр первинної медіко-санітарної допомоги" від 10.07.2017 (а.с.15, 79), згідно якої ОСОБА_3 перебував на "Д"обліку з 1987 року з приводу діагнозу "Кардіопатія СН-0, Вроджена вада серця", то вказаний діагноз зазначений під знаком питання, довідка не містить інформації щодо перебігу захворювання.

Як вбачається з Розділу "II. Класифікація основних видів порушення функцій, основних критеріїв життєдіяльності та ступенів їх вираженості" Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом мінестерства охорони здоровя України від 05.09.2011 № 561:

"2.1. До основних видів порушення функцій організму людини, які визначаються медико-соціальною експертизою, належать:

порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, мови, емоцій, волі);

порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, больової, температурної та інших видів чутливості);

порушення статодинамічних функцій (голови, тулуба, кінцівок, рухливих функцій, статики, координації руху);

порушення функції кровообігу, дихання, травлення, виділення, обміну речовин та енергії, внутрішньої секреції, імунітету тощо;

мовні порушення (не обумовлені психічними розладами), порушення голосоутворення, форми мови - порушення усної ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заїкання, алалія, афазія) та письмової (дисграфія, дислексія), вербальної та невербальної мови;

порушення, які викликають спотворення (деформація обличчя, голови, тулуба, кінцівок, які призводять до зовнішнього спотворення, аномальні дефекти травного, сечовидільного, дихального трактів, порушення розмірів тулуба).

2.2. Критерії життєдіяльності людини: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності."

Суд зауважує, що позивачем не зазначено який саме стійкий розлад порушення функцій організму і внаслідок якого захворювання він мав до 18 років, що призвели до обмеження в цьому віці його життєдіяльності щодо здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності і не надано відповідних доказів на підтвердження такого розладу.

Також суд завертає увагу, що згідно листів Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів ВНМУ ім. М.І.Пирогова:

- від 20.10.2017 № 1053 (а.с.16, 82), - ОСОБА_4 , як направлений на консультацію про групу інвалідності, знаходився на обстеженні з 30.08.2017 по 07.09.2017; по представленій на розгляд комісії документації даних про настання у ОСОБА_3 інвалідності до 18 років немає;

- від 22.01.2018 № 104 (а.с.17, 85), - зроблено заочне заключення по справі ОСОБА_3 з приводу вирішення питання про час настання інвалідності до 18 років, яка повторно надсилалася в зв`язку з представленням оригіналу виписки з медичної карти стаціонарного хворого № (без номеру) за термін лікування з 16.05 по 19.05.1988 року, що підстав для зміни рішення МСЕК в даний час недостатньо.

Враховуючи наведене суд вважає, що спірний висновок відповідачем зроблений з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_1 ) до Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради (вул. Фещенка-Чопівського, 15, м. Житомир, 10002, код 20404662) повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк

Повне судове рішення складене 10 вересня 2019 року