Справа № 200/5765/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року справа №200/5765/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В. Ястребової Л.В., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі № 200/5765/19-а (головуючий суддя І інстанції - Кошкош О.О., складене у повному обсязі 27 червня 2019 року у м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, пов`язані з отриманням безперешкодно двох земельних ділянок в натурі (на місцевості),-

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Краматорської міської ради, в якому просив зобов`язати відповідача на підставі нотаріально посвідчених двох договорів дарування вчинити всі дії, пов`язані з отриманням безперешкодно двох земельних ділянок в натурі (на місцевості) частками (паями) по 5,47 в умовно-кадастрових гектарах, разом 10,94 га, вартістю 17458,00 грн. кожний, єдиним масивом, відповідно до статей 1, 2, 3, 5, 6, 11, 12, 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельних часток (паїв) (а.с. 4-13 т.1).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року відмовлено у повному обсязі (а.с. 202-203 т.1).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що підставами для скасування рішення є неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин по справі.

Вважає, що судом першої інстанції не встановлено, чи законні вимоги позивача, чи законні рішення Краматорської міської ради, якими саме нормами керувалась рада при прийняття цих рішень, чи має юридичну силу рішення Краматорського міського суду, чи має право позивач на земельну ділянку, чи мають силу сертифікати члена колгоспу, що саме заважає відповідачу виділити належну позивачу земельну ділянку

Зазначив, що в рішенні суду першої інстанції наявні зловживання у вигляді умисного невірного тлумачення закону.

При цьому, вживання судом терміну «зокрема» він навмисно змінює закон (а.с. 1-4 т.2).

Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

28 серпня 2019 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї незгоди з апеляційною скаргою відповідачем зазначено, що право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

На виконання рішення Краматорської міської ради від 28.04.2004 № 18/IV-55 проект землеустрою щодо організації території земельних ділянок (паїв) погоджено для 484 громадян - власників земельних часток (паїв) у колишньому КСП «Веселий» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та передано у власність громадянам у тому числі і позивачу, яким отримано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 9,080 га, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю.

Відтак, відповідач не вбачає порушень прав позивача на отримання земельної ділянки належної йому власності площею 9,080 га (а.с. 97-100 т.1).

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 25 червня 2003 року рішенням Краматорської міської ради №11/IV-40 затверджена схема поділу земель власників сертифікатів колишнього КСП «Веселе» та видача державних актів на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.93т.1).

28 квітня 2004 року рішенням Краматорської міської ради №18/IV-55 внесено зміни до рішення міської ради від 25.06.2003 №11/IV-40 «Про затвердження схеми поділу земель власників сертифікатів колишнього КСП «Веселе» та видачу державних актів на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (а.с. 96-97т.1).

На підставі рішення Краматорської міської ради від 28.04.2004 № 18/ІV-55 ОСОБА_1 07 грудня 2004 року видано державний акт ДН № 025181 на право власності на земельну площею 9,080 га в межах Краматорської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт містить кадастрові номери земельної ділянки, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15-1226 (а.с. 189 т.1).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 грудня 2015 року по справі №234/17402/15-ц (номер в ЄДР 53986008), залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 січня 2016 року (номер в ЄДР 55118650) відмовлено у скасуванні державного акту ДН №025181 на право власності на земельну ділянку площею 9,080 га в межах Краматорської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Краматорської міської ради від 21.03.2012 року № 14/VI-55 ОСОБА_1 відмовлено у виділені земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) у зв`язку з отриманням державного акту про право власності на земельну ділянку взамін сертифікатів ведення товарного сільськогосподарського виробництва та його державної реєстрації (а.с.28,92 т.1).

Рішенням Краматорської міської ради від 12.10.2017 № 28/VIІ-414 відмовлено позивачу у виділені земельної частки (паю) в розмірі 10,94 га в натурі (на місцевості) у зв`язку з отриманням державного акту про право власності на земельну ділянку площею 9,080 га для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.34,.94 т.1).

Рішення Краматорської міської ради від 21 березня 2013 року № 14/VI-55 та від 12 жовтня 2017 року № 28/VIІ-414 не оскаржені, та не скасовані, вони не є предметом даних позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач в позовній заяві вважає порушеним право на виділення земельної частки (паю) в розмірі 10,94 га в натурі (на місцевості), яке він отримав на підставі двох договорів дарування права на земельну частку та просить зобов`язати відповідача вчинити дії передбачені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельних часток (паїв)» щодо отримання безперешкодно в натурі ( на місцевості) зазначені земельні частки( паї) вартістю 17458 гривень станом на 24.09.1997 р. кожний.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при чинному Державному акті на право власності на земельну ділянку площею 9,080 га, відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії, які пов`язані з отриманням в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 10,94 га.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Положеннями п. 1 ст. 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 ЗК України).

При цьому, п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 126 ЗК України Кабінетом Міністрів України затверджено форму державного акта на право власності на земельну ділянку (на момент виникнення правовідносин чинна постанова Кабінету Міністрів України № 449 від 02.04.2002 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою»).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу видано державний акт ДН № 025181 на право власності на земельну ділянку загальною площею 9,080 га для ведення товарного сілоьскогосподарського виробництва в тому числі: сіножаті -0,09 га, пасовища-1.23 га, ріллі-7.76 га, який зареєстровано 07.12.2004 року, про що зроблено запис № 15-1226 в Книзі записів актів на право власності та на право постійного користування, договорів оренди землі, який станом на час розгляду даної справи не скасований та є чинним (а.с. 189т.1).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам визначені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

За приписами ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Статтею 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

У відповідності до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже саме заміна сертифіката на право на земельну частку ( пай) на державний акт на право власності на землю свідчить про виділення в натурі на місцевості земельної частки.

Як встановлено статтею 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Як встановлено судом апеляційної інстанції,відповідно з рішенням Краматорської міської ради народних депутатів від 04.12.1996 року № 605/1 та виданого державного акту на право колективної власності на землю серії ДН, КСП «Веселий» належало 3540,4 га земель сільськогосподарського призначення. Згідно із додатком до державного акту, право на отримання земельної частки мали 608 осіб, з яких 124 особи власники сертифікатів виявили бажання самостійно обробляти земельні ділянки.

Відповідно до розпоряджень голови Краматорської міської ради від 24.09.1997 року за № 268р розмір земельної частки( паю) в умовних кадастрових гектарах складав 5,47 вартістю 17458 гривень( а.с.33 т.1), а розпорядженням від 05.04.2000р. за №180р, розмір частки( паю) визначений в умовних кадастрових гектарах- 5,41 вартістю частки 35231,07 грн.( а.с.34 т.1)

Як вбачається з нотаріально засвідченого договору дарування права на земельну частку між дарувальником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній прийняв в дар право на земельну частку яка перебуває у колективній власності КСП «Веселий» розміром 5,47 умовних кадастрових гектарах.( а.с.21 т.2)

З іншого нотаріально засвідченого договору дарування права на земельну частку між дарувальником ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вбачається , що останній прийняв в дар право на земельну частку яка перебуває у колективній власності КСП «Веселий» розміром 5,47 умовних кадастрових гектарах.( а.с.26 т.2)

Обидва договори на відчуження позивачу земельного паю були укладені на підставі сертифікатів про право на земельну частку ( пай) , виданих Краматорським виконкомом, згідно рішення № 268р від 24.09.1997 року, тобто на час дії іншого розпорядження від 05.04.2000р. за №180р в якому, розмір частки( паю) визначений в умовних кадастрових гектарах визначений менше 5,41.

Саме зазначені земельні частки в розмірі 10,82 га були позивачем ОСОБА_1 передані в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю « АГРОФІРМА СКІФ» на виконання договору оренди земельної частки( паю) 10.09.2001 року ( а.с. 76-78 т.1)

На підставі рішення Краматорської міської ради від 28.04.2004 № 18/ІV-55 ОСОБА_1 07 грудня 2004 року,в якому земельна частка ( паю) затверджена в розмірі в умовних кадастрових гектарах -5,27, видано державний акт ДН № 025181 на право власності на земельну площею 9,080 га в межах Краматорської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При цьому, відповідно до п.5 зазначеного рішення Краматорської міської ради від 28.04.2004 № 18/ІV-55 з метою приведення у відповідність показників земельної частки( паю), вказаних в сертифікатах виданих членам КПС «Веселий» з новими показниками земельної частки, виданих на підставі розпорядження міського голови від 24.09.1997 № 208р введено коефіцієнт індексації -2,465 та корегуючи коефіцієнти, а саме - у вартість земельної частки ( паю)- 0.953543, в розмір в умовних кадастрових гектарах - 0.963437 ( а.с. 184-185 т.1).

Отже, надаючи державний акт на право власності на земельну ділянку площею 9.080 гектарів , відповідач зобов`язаний був надати його позивачу в натурі на місцевості відповідно до прийняття відповідного рішення.

Позивач стверджує, що Державний акт він отримав, однаке Краматорська міська рада, розподілу в натурі ( на місцевості) земельної ділянки, яка йому належить на правах власності, не проводила до даного часу, рішення з цього питання не прийняла та ці землі продовжують фактично знаходиться в межах земель Краматорської міської ради .

Відповідачем в суді не доведено ,що при отриманні Державного акту на земельну ділянку, позивачу ОСОБА_1 було здійснено виділення земельної ділянки в натурі на місцевості. Не вбачається і встановлення меж належної позивачу земельної ділянки і з Державного акту ДН № 025181 на право власності на земельну площею 9,080 га, а тільки зазначено, що вона знаходиться в межах Краматорської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За результатами звернення ОСОБА_1 із заявами про виділення в натурі (на місцевості) належних йому земельних часток (паїв) рішеннями Краматорської міської ради від 21 березня 2012 року № 14/VI-55 та від 12 жовтня 2017 року № 28/VIІ-414 відмовлено та, зокрема, зазначено про невідповідність загальної площі земельної ділянки, що належить позивачу (9,080 га) та площі земельної ділянки, яку заявник просить виділити в натурі (10,94 га).

Відтак, відповідачем чітко визначено, що відмова позивачу у виділені в натурі (на місцевості) земельних часток відбулась виключно у зв`язку з невідповідністю площі, яка позивачу належить(9,080 га) і на яку він претендує (10,94 га).

Зазначені відмови у виділенні в натурі на місцевості земельної ділянки, яка належить позивачу на правах власності, у вигляді рішень Краматорської міської ради від 21 березня 2012 року № 14/VI-55 та від 12 жовтня 2017 року № 28/VIІ-414, останнім оскаржені не були та на даний час є діючими. З іншою заявою про виділення в натурі земельної ділянки , після 2017 року , позивач до Краматорської міської ради не звертався.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що є чинним Державний акт ДН № 025181, виданий позивачу на право власності на земельну ділянку площею 9,080 га, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії, які пов`язані з виділенням в натурі (на місцевості) земельної ділянки саме площею 10,94 га, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у позивача є законне право на виділення на місцевості в натурі земельної ділянки, відповідно до розміру якої він має Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 9,080 га, який на даний час не скасований та є чинним.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не встановлено, чи законні вимоги позивача та чи має право позивач на земельну ділянку у розмірі 10,94 га є незмістовними, оскільки судом адміністративної юрисдикції не встановлюється право власності на земельну ділянку в іншому розмірі, відтак вимоги щодо встановлення саме право власності на земельну ділянку в розмірі 10,94 га є незаконними, оскільки це є питання розгляду в цивільно - правових відносинах.

Суд апеляційної інстанції ще раз зазначає, що позовні вимоги, які були заявлені позивачем та були розглянуті в першій та апеляційній інстанціях є зобов`язання відповідача вчинити всі дії, пов`язані з отриманням безперешкодно двох земельних ділянок в натурі (на місцевості) частками (паями) по 5,47 в умовно-кадастрових гектарах, разом 10,94 га, вартістю 17458,00 грн. кожний, єдиним масивом, відповідно до статей 1, 2, 3, 5, 6, 11, 12, 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельних часток (паїв).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення Краматорського міського суду Донецької області , що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відтак, рішення будь-якого суду яке набрало законної сили є законним та є обов`язковими до виконання, встановлювати питання законності рішення суду (міського, районного) в суді адміністративної юрисдикції не передбачено діючим законодавством.

Питання: законності рішень Краматорської міської ради; якими саме нормами керувалась рада при прийняття цих рішень; чи мають силу сертифікати члена колгоспу; що саме заважає відповідачу виділити належну позивачу земельну ділянку не є предметом розгляду даної справи, відтак, не досліджувались судом ані першої ,ані апеляційної інстанції,оскільки вони не були предметом позовних вимог, тому посилання апелянта на не розгляд цих питань (як на підставу для скасування судового рішення) в апеляційній скарзі є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді даної справи не виявлено ані зловживання суду першої інстанції у вигляді умисного невірного тлумачення закону, а ні навмисного зміну закону, посилання на це в апеляційній скарзі є незмістовним.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі № 200/5765/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 09 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Л.В. Ястребова