Справа № 512/507/19
Суддя: Бростовська Н. О.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/512/30/19
29.08.19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року Савранський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Бростовської Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2019р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області (за межами населеного пункту), на що отримала від відповідача листа №Г-4202/0-2375/0/37-19 від 24.04.2019р., в якому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою їй було відмовлено з посиланням на те, що земельна ділянка, яку вона бажає отримати у власність, знаходиться у користуванні інших осіб, але інформації, в яких саме осіб знаходиться ця земельна, не надав. На думку позивача земельна ділянка, яку вона бажає отримати у власність, знаходиться у користуванні осіб, які не мають на неї право, оскільки попередній землекористувач ОСОБА_2 , за яким вона була закріплена в безстрокове і безоплатне користування, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Непогодившись з відмовою, яка викладена у вищевказаному листі відповідача, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача оскільки вони суперечать вимогам Земельного кодексу України, а тому просить суд визнати таку відмову відповідача у наданні дозволу протиправною та зобов`язати його розглянути подане нею клопотання від 30.03.2019р. і прийняти відповідне рішення щодо надання дозволу на розроблення вказаного проекту землеустрою.

Оцінюючи оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАС України та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.03.2019р. позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням, в якому просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Полянецької сільської ради (за межами населеного пункту).

Листом від 24.04.2019р. №Г-4202/0-2375/0/37-19 «Про надання відповіді» Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки через те, що вказана земельна ділянка знаходиться у користуванні інших осіб.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною закону. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб.

Повноваження Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у спірних правовідносинах регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», постановою Кабінету Міністрів України «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», Положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016р. №333.

Нормативно-правовим актом, який регулює земельні відносини з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, є Земельний кодекс України.

Відповідно до ст.2 ЗК України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Статтею 19 ЗК України встановлені наступні категорії земель за основним цільовим призначенням: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч.1 ст.20 цього Кодексу віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Так, за визначенням ч.1 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

При цьому, п.«а» ч.3 цієї статті встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною 4 ст.122 цього Кодексу визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 ЗК України.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Висновки суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд не погоджується з відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, яка викладена у листі відповідача від 24.04.2019р. №Г-4202/0-2375/0/37-19, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що вимоги Земельного кодексу України визначають вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є тотожнім з наданням земельної ділянки у власність, оскільки, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття рішення про надання її у власність.

Щодо земельної ділянки, яку позивач зацікавлена одержати безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Встановлено, що земельна ділянка загальною площею 5,7га, на яку позивач подала клопотання про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, раніше належала на праві користування ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 72 років в с.Полянецьке, Савранського району, Одеської області; вказана земельна ділянка була надана ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства. Зазначене підтверджується державним актом на право користування землею серії НОМЕР_1 056952, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право користування землею 1992 року за №32, а також копією актового запису про його смерть №03 від 16.01.2011р..

Як зазначено у ч.1 ст.23 Закону України «Про фермерське господарство», успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

За змістом ст.19 цього Закону до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності; член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства.

Відповідно до ч.3 ст.191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об`єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

В силу ч.1 ст.182 цього Кодексу право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Отже, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно з ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Зі змісту ч.2 цієї статті вбачається, що передача земельних ділянок громадянам у постійне користування із земель державної та комунальної власності не передбачена.

Громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод; укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст.131 ЗК України).

Згідно з ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою із власником землі припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Така позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 23.11.2016р. у справі №6-3113цс15.

З огляду на зазначене, перебування земельної ділянки в користуванні іншої особи, не є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тому право позивача на отримання такого дозволу щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області (за межами населеного пункту), є порушеним.

В оскаржуваній відмові Головного управління Держгеокадастру в Одеській області не наведено жодної з підстав, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України.

Таким чином, позовна вимога, в якій позивач просить визнати протиправною відмову відповідача у розробленні проекту землеустрою, яка викладена у листі останнього від 24.04.2019р. №Г-4202/0-2375/0/37-19, є обґрунтованою, а тому, підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018р. у справі №545/808/17, від 08.05.2018р. у справі №815/3799/17.

Що стосується позовної вимоги, в якій позивач просить зобов`язати відповідача надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003р. №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016р. №333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом 13 п.4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З наведеного вбачається, що відповідач має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наведеними положеннями чинного законодавства чітко визначені підстави, порядок, строки, процедура надання дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

Отже, вирішення питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. (далі по тексту Рекомендація R (80) 2) під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду позову, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.05.2018р. у справі №815/3799/17, від 21.08.2018р. у справі №810/3393/17.

Крім того, згідно з абз.2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині та вважає, що права позивача можуть бути належним чином поновлені шляхом повторного, повного та всебічного розгляду заяви згідно приписів законодавства з урахуванням висновків суду.

При цьому, суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнано протиправною відмову відповідача, оскільки відмова з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Європейський суд з прав людини висловив позицію у справі Щокін проти України (рішення від 14.10.2010р.), у якій дійшов висновку, що …перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості рішення, що міститься у його відповіді у листі від 24.04.2019р. №Г-4202/0-2375/0/37-19, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про визнання протиправною відмову у розробленні проекту землеустрою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, яка викладена у зазначеному листі та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення вищевказаного проекту землеустрою.

Керуючись ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.6, 72-73, ч.2 ст.77, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 243, 244, 245 КАС України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, , що знаходиться за адресою: 65107, м.Одеса, вул.Канатна, 83, викладену у його листі від 24.04.2019р. №Г-4202/0-2375/0/37-19 у наданні дозволу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою с АДРЕСА_1 Ковбасова АДРЕСА_2 Савранського району, Одеської області, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30.03.2019р. про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області (за межами населеного пункту), з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду (65082, м.Одеса, вул.Софіївська, 19; адреса для листування: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 -кт Гагаріна, 19-21) протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, встановленому ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області Бростовська Н.О.