Справа № 440/2834/19
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2834/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Вязун К.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1.,

представника відповідача - Шимка М.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 6.03.2019 №Ф-3049-50, якою його повідомлено про необхідність сплати недоїмки з єдиного внеску за 2018 рік у розмірі 77806,52 грн;

зобов`язати Головне управління ДФС у Полтавській області вчинити дії щодо внесення до картки особового рахунку фізичної особи-підприємця відомостей про зменшення суми зобов`язань із самостійно нарахованого єдиного соціального внеску за 2018 рік на 77806,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтував посилання на те, що ним при заповненні звіту зі сплати єдиного внеску за 2018 рік допущено помилку в частині визначення величини нарахування такого внеску, а саме - замість мінімальної величини нарахування єдиного внеску зазначено максимальну. А оскільки Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не передбачено можливості виправлення самостійно виявлених платником помилок у звіті, позивач звернувся до контролюючого органу із заявою, у якій просив провести позапланову перевірку та зняти у електронному кабінеті платника податків на веб-порталі ДФС статус "Актуальний" із поданого ФОП ОСОБА_2 звіту за 2018 рік з метою повторного подання такого звіту з правильними показниками. Однак, контролюючий орган у задоволенні відповідних звернень платника єдиного внеску відмовив. Натомість, відповідач відобразив дані про нараховану суму єдиного внеску в інтегрованій картці платника та на цій підставі сформував спірну вимогу про сплату недоїмки. На переконання позивача, вимогу про сплату недоїмки належить скасувати, адже ним у повному обсязі сплачено єдиний внесок за 2018 рік у визначеному законом розмірі, а допущена у звітності помилка не є підставою для виникнення додаткових зобов`язань зі сплати єдиного внеску.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на правомірність спірної вимог про сплату боргу (недоїмки), з огляду на те, що особою, відповідальною за подання звітності зі сплати єдиного внеску, є страхувальник. До того ж, зазначав, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується в автоматичному порядку, а підставою для її формування є дані інтегрованої картки платника податків, що заповнюються, зокрема, на підставі поданих таким платником звітів.

3.09.2019 судом одержано відповідь на відзив, у якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. При цьому зазначив, що єдиний внесок за 2018 рік ним сплачено вчасно та у повному розмірі, а допущена у Звіті помилка призвела до невідповідності нарахованих сум зобов`язань обраній ФОП ОСОБА_2 системі оподаткування та призводить до обмеження його прав.

Заперечення на відповідь до суду не надходили.

У судовому засіданні 5.09.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_2 16.05.2017 зареєстрований як фізична особа - підприємець /а.с. 13-14/.

17.05.2017 позивач взятий на облік як платник податків і зборів в ДПІ у м. Полтаві, перебуває на спрощеній системі оподаткування /а.с. 50/.

13.02.2019 позивачем складено та подано до ДПІ у м. Полтаві звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма №Д5 (річна), у Таблиці 1 якого ("Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування") самостійно визначено суму чистого доходу (прибутку) за звітний період у розмірі 2038390,00 грн, суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок (з урахуванням максимальної величини) у розмірі 398342,00 грн та нарахований єдиний внесок за ставкою 22% загалом у розмірі 87635,24 грн /а.с. 49/.

При цьому, залученими до матеріалів справи копіями квитанцій підтверджено, що за 2018 рік позивач щоквартально сплатив єдиний внесок у розмірі 2457,18 грн за кожний квартал /а.с. 40-42/, що відповідає мінімальній величині нарахування єдиного внеску.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області 6.03.2019 сформовано вимогу №Ф-3049-50 про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено позивача про необхідність сплати недоїмки з єдиного внеску у розмірі 77806,52 грн /а.с 21, 48/.

19.04.2019 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Полтавській області із заявою, у якій просив провести позапланову перевірку з єдиного внеску за 2018 рік з огляду на допущені помилки при заповненні Звіту за формою Д-5 (річна) /а.с. 17/.

Листом від 5.06.2019 вих.№ФОП/П/4121/16-31-13-05-17 відповідач повідомив ФОП ОСОБА_2 про те, що визначена у звіті сума єдиного внеску відповідає максимальній величині бази нарахування єдиного внеску за 2018 рік, а тому підлягає сплаті /а.с. 18-20/.

Листом управління у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 17.07.2019 вих.№ФОП/П/5350/16-31-50-13-23 позивача повторно повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску за 2018 рік у розмірі, самостійно визначеному у поданому Звіті /а.с. 37-38/.

Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірній вимозі та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 8.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI).

За змістом статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За змістом пунктів 4, 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Абзацом першим частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальну заробітну плату визначено у розмірі 3723,00 грн.

Таким чином, мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 819,06 грн щомісячно (3723,00 грн х 22%), а максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - 55845,00 грн (3723,00 грн х 15).

При цьому суд зауважує, що в силу наведених вище положень пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI фізична особа - підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, самостійно визначає для себе розмір єдиного внеску до сплати. Законом лише визначено мінімальну та максимальну щомісячну величину єдиного внеску, а саме: від 819,06 грн до 12285,90 грн.

Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 №435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 15.05.2018 №511) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905 (надалі - Порядок №435).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №435 визначено, що звіт до органів доходів і зборів подається страхувальником або відповідальною особою страхувальника за основним місцем взяття на облік як платника єдиного внеску в органах доходів і зборів в один із таких способів: засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації ЕЦП відповідальних осіб у порядку, визначеному законодавством; на паперових носіях, завірений підписом керівника страхувальника та скріплений печаткою (за наявності), разом з електронною формою на електронних носіях інформації; на паперових носіях, якщо у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти; надсилання поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення за умови, що у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти.

Згідно з пунктом 13 розділу ІІ Порядку №435 ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства зобов`язані подавати самі за себе Звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність, крім ФО - підприємців, зазначених у пункті 3 розділу III цього Порядку.

А відповідно до пункту 16 цього розділу, відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №435 визначено, що ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою N Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Отже, фізична особа - підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, зобов`язана подати до контролюючого органу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою №Д5, у якому самостійно визначити суму нарахованого єдиного внеску за звітний рік. При цьому страхувальник несе відповідальність за повноту та достовірність заповнення такого Звіту.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем 13.02.2019 сформовано та подано до контролюючого органу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою №Д5 (річна), у Таблиці 1 якого ("Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування") самостійно визначено суму чистого доходу (прибутку) за звітний період у розмірі 2038390,00 грн, суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок (з урахуванням максимальної величини) у розмірі 398342,00 грн та нарахований єдиний внесок за ставкою 22% загалом у розмірі 87635,24 грн /а.с. 49/.

При цьому єдиний внесок позивачем нарахований залежно від наявного доходу. Так, у січні, березні, червні та грудні 2018 року позивачем дохід не отримано, а тому єдиний внесок нарахований у мінімальному розмірі, що становить 819,06 грн. Разом з цим, за лютий, квітень, травень, липень, вересень - листопад 2018 року єдиний внесок нарахований на суму доходу у межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, що цілком відповідає наведеним вище приписам пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI.

Отже, позивачем самостійно розраховано суму єдиного внеску до сплати за 2018 рік у розмірі, визначеному законом.

Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку №435 у разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуюча" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Звіт, сформований для виправлення помилок за попередні звітні періоди, не має містити таблиць 1 - 4 додатка 4 до цього Порядку. При цьому внесення змін до сум нарахованої заробітної плати або доходу та у зв`язку з цим до нарахованих сум єдиного внеску за звітний місяць при формуванні і поданні скасовуючих документів не допускається.

Якщо потрібно повністю скасувати відомості, зазначені в таблицях 5, 7 додатка 4 до цього Порядку, подаються тільки скасовуючі документи щодо виявлених недостовірних відомостей про застраховану особу.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що Порядком №435 не передбачено повторне подання Звіту за один і той же період після граничного терміну подання Звіту, з метою самостійного виправлення сум нарахованого єдиного внеску.

З урахуванням наведеного, суд визнає безпідставними твердження позивача про протиправність відмови контролюючого органу у внесенні змін до Звіту.

Подання Звіту після закінчення визначеного Порядком №435 строку його формування не звільняє платника від сплати єдиного внеску, з урахуванням чого суд відхиляє як не обґрунтовані посилання позивача на те, що відповідний звіт ним подано лише 13.02.2019.

Факт сплати позивачем упродовж 2018 року щоквартально єдиного внеску у мінімальному розмірі (2457,18 грн за квартал), не звільняють ФОП ОСОБА_2 від обов`язку сплатити єдиний внесок у розмірі, що визначений платником у Звіті, адже остаточні розрахунки проводяться саме на підставі Звіту за попередній рік.

Посилання позивача на положення Податкового кодексу України щодо призначення позапланової перевірки за заявою платника податків не стосуються спірних відносин, адже відповідно до пункту 1.3 статті 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

А згідно з частиною другою статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

До того ж, дії або бездіяльність відповідача в частині проведення позапланової перевірки за заявою ФОП ОСОБА_2 не є предметом цього спору.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (надалі - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Судом встановлено, що на підставі Звіту ФОП ОСОБА_2 від 13.02.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області внесені дані до інтегрованої картки платника про самостійно нараховану таким платником суму єдиного внеску з урахуванням попередньої сплати за звітний рік /а.с. 60/.

Таким чином, станом на 28.02.2019 згідно облікових даних інформаційної системи ДФС за позивачем обліковувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 77806,52 грн, з урахуванням чого в автоматичному режимі сформовано вимогу №Ф-3049-50 про сплату боргу (недоїмки).

Отже, спірна вимога містить дані про недоїмку зі сплати єдиного внеску, що самостійно нарахований позивачем у Звіті за 2018 рік.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Підстави для внесення коригувань до інтегрованої картки платника єдиного внеску відсутні, адже дана картка містить відомості про суму єдиного внеску, що самостійно нарахована позивачем та відображена у Звіті за 2018 рік.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, відповідно до частини першої цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 повністю.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 вересня 2019 року.

Суддя К.І. Клочко