Справа № 1.380.2019.001122
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5743/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Большакової О.О., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року (суддя Кухар Н.А., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 12.03.2019 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради, у якому просила: визнати неправомірними та протиправними дії відповідача щодо не внесення позивача в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, що мають право на пільги, як реабілітованого громадянина, який є пенсіонером; зобов`язати Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області внести інформацію про ОСОБА_1 , як пільговика, в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, що мають право на пільги, як реабілітованого громадянина, який є пенсіонером; зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 , пільги, як реабілітованому громадянину, який є пенсіонером, передбачені частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», починаючи з 07.12.2018; зобов`язати Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області подати звіт про виконання рішення суду. В обґрунтування позовних вимог вказує, що є реабілітованою особою, що підтверджується посвідченням №44/11-п, виданим Львівською обласною радою 09.11.2015, з правом на пільги відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Наголошує, що наданий їй статус реабілітованої особи ніким не оспорювався та є чинним, а посвідчення безстроковим, з огляду на що вважає, що має право на внесення інформації про неї, як пільговика, у Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги. Стверджує, що відмова відповідача у внесенні до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги з тих підстав, що позивачем до заяви додано копію посвідчення виданого Львівською обласною радою, дія якого поширюється на територію Львівської області, а не посвідчення єдиною зразка затвердженого Кабінетом Міністрів України, є протиправною та такою, що порушує конституційні права та інтереси позивача на соціальний захист.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.001122 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у включенні інформації про ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, як реабілітованого громадянина, який є пенсіонером, відповідач керувався виключно чинним законодавством України. Апелянт наголошує, що надане позивачем посвідчення від 09.11.2015 №44/11-п, видане Львівською обласною радою, не дає підстав для включення даних про ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, як одержувача пільг відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», оскільки таке посвідчення не відповідає вимогам статті 6 цього Закону, та не є посвідченням єдиного зразка, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 09.11.2015 Львівською обласною радою ОСОБА_1 видано безстрокове посвідчення №44/11-п з правом на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Згідно з довідкою про реабілітацію від 10.10.2016 №01КР-вих-360, виданою Комісією з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради, позивач на підставі довідки про реабілітацію від 06.07.2016 №45/3-950, виданої ГУ МВС Росії по Красноярському краю, роз`ясненню РСВ ГУ МВСУ у Львівській області, рішення обласної комісії з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій від 07.10.2016 №9, керуючись частиною четвертою пункту 7 Постанови Верховної Ради України від 24 грудня 1993 року №3812-ХІІ «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»», Постановою Верховної Ради України від 19 листопада 1992 року №2805-ХІІ «Про порядок надання пільг реабілітованим особам, які були репресовані за межами республіки і проживають на території України», на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_1 визнана реабілітованою.

07.12.2018 позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради із заявою, у якій просила включити інформацію про неї до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, що мають право на пільги згідно чинного законодавства, як про реабілітованого громадянина, який є пенсіонером.

Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради листом від 14.12.2018 №1001 повідомило позивача про відсутність підстав для включення інформації щодо неї, як пільговика, у Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, що мають право на пільги, оскільки відсутня копія посвідчення єдиного зразка, затвердженого Кабінетом Міністрів України, а додана ОСОБА_1 копія посвідчення від 09.11.2015 №44/11-П не дає підстав для включення позивача у Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, як одержувача пільг, передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991років».

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач відноситься до кола осіб, які мають право на пільги, передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», з огляду на що відмова відповідача у внесенні даних позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги є протиправною.

Колегія суддів, враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 308 КАС України, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі Положення №117). Метою прийняття даної постанови було питання удосконалення обліку осіб, які мають право на пільгу за соціальною ознакою.

Згідно із пунктом 1 цього Положення передбачено, що Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України, отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей. Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.

При цьому пунктом 3 Положення №117 визначено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою «1 пільга», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; ведуть облік отримувачів соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей шляхом формування на кожну особу персональної облікової картки згідно з формою «1 допомога», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, а також особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Згідно з пунктом 5 Положення №117 для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, пред`являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.

Таким чином, наведено виключний перелік документів, які необхідно подати для включення особи до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що у Положенні №117 взагалі відсутні будь-які норми, які б містили та визначали підстави для відмови у включенні до такого реєстру особи, яка має право пільги. Так, зокрема у пункті 4 цього Положення встановлено, що уповноважені органи з дотриманням вимог Закону України «Про інформацію» і «Про захист персональних даних» мають право: отримувати від пільговиків документи, що підтверджують їх право на пільги; проводити перевірку достовірності поданих документів; отримувати відомості від пільговиків, а також від державних органів, де перебувають на обліку пільговики, підприємств та організацій, що надають послуги, житлово-експлуатаційних організацій та державних органів реєстрації актів цивільного стану, зокрема про осіб, які померли, на паперових та електронних носіях в установленому форматі з питань, пов`язаних з формуванням та веденням Реєстру; використовувати під час наповнення Реєстру інформацію з інших баз даних щодо персоніфікованого обліку осіб, які мають право на пільги; надавати інформацію, яка міститься в Реєстрі, підприємствам та організаціям, що надають послуги, на запити та в межах їх компетенції, а також органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування з метою надання пільг, передбачених законодавчими актами, пільговикам.

Отже, системний аналіз Положення №117 свідчить про те, що за його змістом особа, яка віднесена до кола осіб, які мають право на пільги, що підтверджується належним документом, повинна бути внесена до вказаного Реєстру за відсутності будь-яких застережень і відповідний орган до якого така особа звернулась має вжити заходів щодо включення цієї особи до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 видано посвідчення №44/11-п з правом на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради від 07.10.2016 №9 ОСОБА_1 реабілітовано за статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»

Відповідно до довідки про реабілітацію від 10.10.2016 №01КР-вих-360, виданою Комісією з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради, ОСОБА_1 є реабілітованою.

Статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на час видачі позивачу посвідчення та прийняття рішення про реабілітацію) постановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» у вищевказаній редакції було передбачено, що якщо реабілітована особа згідно з статтею1 цього Закону стала інвалідом внаслідок репресій або є пенсіонером, їй надається також право на: одержання пільгових путівок для санаторно-курортного лікування та відпочинку; за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем і відсутності протипоказань до керування ним - забезпечення автомобілем безоплатно, за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем і протипоказань до керування ним - забезпечення автомобілем з правом передачі керування автомобілем члену сім`ї на пільгових умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України; безплатний проїзд всіма видами міського пасажирського транспорту (крім таксі) та на автомобільному транспорті загального користування (за винятком таксі) в сільській місцевості в межах адміністративного району; зниження оплати жилої площі та комунальних послуг на 50 процентів в межах норм, передбачених чинним законодавством; позачергове надання медичної допомоги і 50-процентне зниження вартості ліків за рецептом; переважне право на вступ до садівницьких товариств, першочергове право на вступ до житлово-будівельних кооперативів; першочергове встановлення телефону.

Згідно із частиною сьомою цього ж Закону реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, 02.05.2018 набув чинності Закон України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років», яким внесено зміни, зокрема, у Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років» якщо реабілітована відповідно до цього Закону особа стала особою з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонером, їй надається також право на: одержання пільгових путівок для санаторно-курортного лікування та відпочинку; за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем і відсутності протипоказань до керування ним - забезпечення автомобілем безоплатно, за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем і протипоказань до керування ним - забезпечення автомобілем з правом передачі керування автомобілем члену сім`ї на пільгових умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України; безплатний проїзд всіма видами міського пасажирського транспорту (крім таксі) та на автомобільному транспорті загального користування (за винятком таксі) в сільській місцевості в межах адміністративного району за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі; зниження оплати жилої площі та комунальних послуг на 50 процентів в межах норм, передбачених чинним законодавством; позачергове надання медичної допомоги і 50-процентне зниження вартості ліків за рецептом; переважне право на вступ до садівницьких товариств, першочергове право на вступ до житлово-будівельних кооперативів; першочергове встановлення телефону.

Із порівняльного аналізу редакцій статті 6 вищевказаного Закону слідує, що частина п`ята статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років» із змінами внесеними Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років» передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 02.05.2018.

Реабілітованим, які мають праве на пільги, передбачені цим Законом, видається посвідчення єдиною зразка затвердженого Кабінетом Міністрів України. Видача посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами.

При цьому, зазначено, що чинність статей 4, 5 та 6 цього Закону поширюється на жертви політичних репресій, що були реабілітовані до прийняття цього Закону.

Крім того, Постановою Верховної Ради України від 19.11.1992 №2805-XII «Про порядок надання пільг реабілітованим особам, які були репресовані за межами республіки і проживають на території України» постановлено надати пільги, передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», особам, які були піддані необґрунтованим політичним репресіям за рішеннями радянських органів на територіях республік колишнього СРСР, згодом реабілітовані в установленому порядку і постійно проживають в Україні. Підставою надання пільг є документи про їх реабілітацію, видані уповноваженими на це органами колишніх союзних республік Союзу РСР.

Статус ОСОБА_1 як реабілітованої особи підтверджується належними документами, а саме посвідченням №44/11-п з правом на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»; довідкою про реабілітацію від 06.07.2016 №45/3-950, виданою ГУ МВС Росії по Красноярському краю; рішенням обласної комісії з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій від 07.10.2016 №9; довідкою про реабілітацію від 10.10.2016 №01КР-вих-360, виданою Комісією з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій Львівської обласної ради.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено норм щодо оновленої процедури реабілітації чи повторного надання статусу особам, які вже визнані реабілітованими особами, та яким видано відповідні посвідчення. Відтак, безпідставною є відмова відповідача у внесення даних про ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, як одержувача пільг відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», з підстав неподання посвідчення єдиного зразка затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення адміністративного позову шляхом зобов`язання Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області внести інформацію про ОСОБА_1 , як пільговика, в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, що мають право на пільги, як реабілітованого громадянина, який є пенсіонером та надати позивачу пільги, як реабілітованому громадянину, який є пенсіонером, передбачені частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», починаючи з 07.12.2018.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанцій. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) під час розгляду справи судом першої інстанції та з урахуванням яких судом вже надавалась оцінка. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
О. О. Большакова
Повне судове рішення складено 05 вересня 2019 року.