Справа № 307/1979/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8791/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Святецького В.В.,

Пліша М.А.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області (головуючий суддя Чопик В.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м.Тячів 30 липня 2019 року, повне судове рішення складено 30 липня 2019 року, у справі №307/1979/19 за позовом ОСОБА_2 до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

27.06.2019 ОСОБА_1 звернулась в суд в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Закарпатської митниці ДФС, просив визнати протиправною та скасувати постанову Закарпатської митниці ДФС в справі №1861/30500/19 від 15.05.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення частини 3 статті 470 Митного кодексу України.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки транспортного засобу, що перебував під митним контролем, до органу доходу і зборів призначення більше ніж на десять діб, вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 470 Митного кодексу України. Суд першої інстанції вказав, що порушення митних правил, передбачене частиною 3 статті 470 МК України починається з моменту закінчення визначеного строку для вивезення автомобіля в режимі «транзит», і триває упродовж всього часу невиконання вимоги. Суд першої інстанції взяв до уваги, що не надано доказів про те, що відповідачем у встановлений законом строк отримано заяву позивача від 29.11.2018 про обставини непереборної сили та неможливість вивезення автомобіля марки «RENAULT KANGOO». Оскільки інших доказів про повідомлення відповідача про обставин непереборної сили та неможливість вивезення автомобіля в межах встановленого строку не надано, суд першої дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 липня 2019 року та постановити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги подану позивачем заяву у Закарпатську митницю ДФС від 29.11.2018 про обставини непереборної сили та неможливість вивезення автомобіля. Зазначає, що копію протоколу позивачу не вручено та не надіслано поштою, тобто позивач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про порушення митних правил. Скаржник вказує, що судом першої інстанції зроблено передчасний висновок про те, що ремонт транспортного засобу з 28.11.2018 по 05.04.2019 не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення митних правил. Скаржник зазначає, що під час розгляду справи посадовою особою митного органу не було належним чином з`ясовано обставин, що мають значення для прийняття правомірного рішення. Також, вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що діяння (бездіяльність) позивача щодо не вивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі України, характеризується тривалим невиконанням встановленого Митним кодексом України обов`язку.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в порядку встановленому статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що відповідно до частини 2 статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 05.04.2019 о 22 год. 42 хв. в зону митного контролю митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС по пішохідній смузі руху, у напрямку «вихід з України» прямував громадянин України ОСОБА_2 , для проходження митного контролю надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

В ході здійснення митних формальностей з використанням АСМО «Інспектор» встановлено факт не вивезення у встановлений законодавством строк раніше ввезеного ОСОБА_2 транспортного засобу в режимі «транзит» для особистого користування.

Згідно з інформацією центральної бази даних ЄАІС ДФС України 24.11.2018 ОСОБА_2 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «RENAULT KANGOO», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер Литви НОМЕР_2 через митний пост «Солотвино» Закарпатської митниці в митному режимі «транзит», станом на 05.04.2019 вказаний транспортний засіб значився як невивезений з митної території України.

15.05.2019 заступником начальника Закарпатської митниці ДФС винесено постанову в справі про порушення митних правил №1861/30500/19, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 8500 гривень.

Вважаючи, що постанова про порушення митних правил №1861/30500/19 є протиправною та підлягає скасуванню, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Статтею 90 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до частини 3 статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 460 МК України встановлено, що вчинення порушень митних правил, передбачених статтею 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

В свою чергу, визначення понять «обставини непереборної сили» та «аварія» закріплено пунктом 2 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режим, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657 (далі - Порядок №657), наділені ознаками небезпечності, надзвичайності, невідворотності, не залежності від волі особи та у зв`язку з настанням яких неможливе вчасне переміщення транспортних засобів, що перебувають під митним контролем.

Факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Особливості документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили (надання митному органу відповідних документів) Порядок №657 ставить у залежність від характеру аварії чи обставин непереборної сили, місця їх настання, та передбачає можливість видачі підтверджуючих документів уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Вичерпний перелік подій, віднесених до «обставини непереборної сили» та «аварія» законодавчо не закріплений.

Таким чином, підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене частиною 3 статті 470 МК України, є часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили, настання яких має бути належним чином підтверджено (доведено) та про них вчасно (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) має бути повідомлено митний орган шляхом подання письмової заяви із зазначенням обставин події, місцезнаходження транспортного засобу, а також надання інформації, яка надає можливість ідентифікувати такий транспортний засіб.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач покликається на те, що 29.11.2018 митному органу подана заява про те, що у зв`язку з ремонтом автомобіль «RENAULT KANGOO», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер Литви НОМЕР_2 знаходиться на техстанції в м.Тячів, однак суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача у митний орган з вказаною заявою.

Оскільки всупереч встановленому порядку із заявою про неможливість вивезення автомобіля у встановлені статтею 95 МК України строки позивач до найближчого митного органу не звертався, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що підстави для звільнення від адміністративної відповідальності, передбачені частиною 1 статті 460 МК України, у цьому випадку відсутні.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 02.04.2019 у справі №455/417/16-а.

Щодо аргументів скаржника про неналежне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про порушення митних правил, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки до матеріалів справи долучено копію протоколу про порушення митних правил №1861/30500/19 від 05.04.2019, який складено в присутності ОСОБА_2 , в якому зазначено, що розгляд справи відбудеться 15.05.2019 о 10 год. 00 хв. Примірник вказаного протоколу ОСОБА_2 отримав 05.04.2019, що підтверджено проставленням підпису у відповідній графі протоколу та належними та допустимими доказами не спростовано скаржником.

Щодо аргументів скаржника про пропуск строків притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки вчинене правопорушення, яке проявилося у перевищенні встановлено статтею 95 МК України строку транзитного перевезення авто більше ніж на десять діб, є закінченим на одинадцятий день та не може розглядатись як триваюче, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки стаття 467 МК України, якою встановлено строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил, не містить вичерпного переліку порушень митних правил, які є триваючими. Водночас обов`язковим елементом складу правопорушення передбаченого статтею 470 МК України, щодо не вивезення автомобіля, що перебуває під митним контролем і щодо якого існує обов`язок вивезення за межі України, є перевищення строку вивезення транспортного засобу більш як на 10 діб, а тривати дане правопорушення може від кількох днів до кількох років.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правопорушення передбачене статтею 470 МК України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, тобто є триваючим правопорушенням, оскільки в такому випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку, а тому вважається формально закінченим з моменту фіксування (виявлення) уповноваженими особами митних органів, а адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення, в даному випадку виявивши вказане порушення 05.04.2019 та приймаючи 15.05.2019 постанову в справі про порушення митних правил №1861/30500/19, адміністративне стягнення за порушення митних правил накладене відповідачами в межах строку, передбаченого статтею 467 МК України, а саме не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 15.08.2019 у справі №751/931/17.

Щодо аргументів скаржника про повідомлення митного органу про подання письмової заяви від 29.11.2018 про обставини непереборної сили та неможливість вивезення автомобіля марки «RENAULT KANGOO» та неврахування його судом першої інстанції, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази як подання позивачем вищезазначеного повідомлення так і інших доказів повідомлення відповідача про обставин непереборної сили та неможливість вивезення автомобіля в межах встановленого строку, із зазначенням обставин події, місцезнаходження транспортного засобу, а також надання інформації, яка надає можливість ідентифікувати такий транспортний засіб.

Підсумовуючи вказане, аналізуючи вимоги частини 1 статті 486, статті 489 МК України, щодо з`ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, а також приписів частини 1 статті 466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, враховуючи, що на момент розгляду справи про порушення митних правил позивач не дотримався умови, за яких законодавець визначає підстави можливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили та ліквідації їх наслідків, в межах строку транзитного перевезення, встановленого для автомобільного транспорту, не здійснив його зворотного вивезення, автомобіль в інший митний режим не задекларував, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач при винесенні оскарженої постанови діяв відповідно до норм чинного законодавства, в межах своєї компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, а тому правомірно виніс оскаржену постанову в справі про порушення митних правил.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у пункті 58 Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення відповідачем постанови в справі про порушення митних правил №1861/30500/19 від 15.05.2019 та на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 липня 2019 року у справі №307/1979/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді В. В. Святецький
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 09.09.2019