Справа № 580/1117/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1117/19 Суддя першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Беспалова О.О.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1 ,

представника позивача: - ОСОБА_15,

представника відповідача: - Коваленко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22.02.2019 року №469 в частині звільнення позивача зі служби в Національній поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобов`язати відповідача звільнити позивача зі служби в Національній поліції відповідно до рапорту від 13.02.2019 року за власним бажанням.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Національної поліції в Черкаській області до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області було дотримано законодавчо встановленої процедури службового розслідування вчинення дисциплінарних проступків, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції від 22.02.2019 № 469 є таким, що прийнятий на підставі та в межах норм чинного законодавства.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Черкаській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 15.02.2019 року №388 призначено службове розслідування за фактом повідомлення про підозру слідчому відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Черкаській області лейтенанту поліції ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, що має ознаки дисциплінарного проступку.

За наслідками проведеного розслідування затверджено висновок від 22.02.2019 року та встановлено, що 19.09.2018 року до чергової частини Черкаського відділу поліції надійшло повідомлення про те, що цього ж дня, близько 20.20 год. гр. ОСОБА_3 , проїжджаючи по проспекту Хіміків в напрямку вул. Першотравнева в м. Черкаси, на автомобілі ВАЗ 2101 здійснив наїзд на пішохода, який від отриманих травм загинув на місці події. 20.09.2018 року за вказаним фактом відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП розпочато кримінальне провадження №0000214 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, проведення досудового розслідування доручено позивачу.

У подальшому, лейтенант поліції ОСОБА_1 вступив у корупційні неділові стосунки з ОСОБА_3 , пов`язані з отриманням неправомірної вигоди. Так, 20.09.2018 року позивач під час особистої зустрічі запропонував ОСОБА_3 надати позивачу грошові кошти в сумі 5000 доларів США за вжиття ним заходів, як слідчим у вказаному кримінальному провадженні, передбачених ст. 40 КПК України, щодо унеможливлення притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000214 та в подальшому його закриття.

З приводу вимагання позивачем неправомірної вигоди ОСОБА_3 звернувся до УСБУ в Черкаській області та 28.09.2018 року за вказаним фактом Генеральною прокуратурою України розпочато кримінальне провадження №0002398 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках якого було проведено ряд заходів, направлених на викриття корупційних діянь лейтенанта поліції ОСОБА_1 , зокрема, встановлено, що позивач у період часу з 10.10.2018 року по 20.12.2018 року під час особистих зустрічей з ОСОБА_3 неодноразово отримував від останнього частини обумовленої суми коштів на загальну суму 3300 доларів США.

13.02.2019 року на підставі ухвал Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2019 працівниками Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві, та УСБУ в Черкаській області за місцями роботи та проживання лейтенанта поліції ОСОБА_1 проведено обшуки, в ході яких вилучено значну суму грошей, в тому числі і кошти, передані ОСОБА_3 в якості неправомірної вигоди. Цього ж дня лейтенанту поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а 19.02.2019 року відносно останнього обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Крім того, згідно протоколу оперативної наради СУ ГУНП в Черкаській області від 06.02.2019 року № 38, керівництвом управління виявлено ряд недоліків при проведенні досудового розслідування у вищевказаному провадженні, вказано на забезпечення належного розслідування шляхом виконання слідчим наданих в порядку п. 3 ч. 2 ст. 39 КПК України вказівок. Таким чином, під час досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні за період з 20.09.2018 року по 13.02.2019 року позивачем в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, п. 2 ч. 3 розділу VI Положення про органи досудового розслідування не проведено всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Також відповідачем під час службового розслідування встановлено, що позивач 14, 15, 18, 19 та 21 лютого 2019 року був відсутній на службі без поважних причин, що підтверджується матеріалами службового розслідування, зокрема, поясненнями працівників відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП, а саме заступника начальника майора поліції ОСОБА_5 , старшого слідчого в ОВС підполковника поліції ОСОБА_2 , старших слідчих капітанів поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , а також поліцейських, які в період з 14 по 21 лютого 2019 року несли службу по охороні адмінбудівлі за адресою м . Черкаси, вул. Грибоєдова, 61, а саме: помічника дільничного офіцера поліції сектору превенції Черкаського відділу поліції ГУНП сержанта поліції ОСОБА_10 , поліцейського БПОП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_11 , начальника конвою роти конвойної служби ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_12 , молодшого інспектора-кінолога КЦ ГУНП капрала поліції ОСОБА_6 , відеозаписами з камер відеоспостереження, розташованих в адмінбудівлі за адресою м. Черкаси, вул. Грибоєдова, 61, за 14, 15, 18, 19, 20 та 21 лютого 2019 року, які долучені до матеріалів службового розслідування. Таким чином, лейтенант поліції ОСОБА_1 , свідомо допустив прогули шести робочих днів.

На підставі вищевказаних обставин ГУНП в Черкаській області видано наказ від 22.02.2019 року №469 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Вказаний наказ був реалізований шляхом видання відповідачем наказу по особовому складу від 22.02.2019 року №50 о/с про звільнення позивача зі служби в Національній поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Вважаючи вказаний наказ протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 р. №230 (далі - Інструкція №230) тощо.

Згідно з частиною першою ст.3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.. 1 та 5 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до пункт 1.1 Розділу ІІІ Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2012 року №155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», кожен громадянин України, який вступає на службу до органів внутрішніх справ, добровільно покладає на себе обов`язок служіння Українському народові й захисту свободи, демократії, законності та правопорядку.

Пунктом 2.2 Розділу ІІІ вищевказаного Наказу передбачено, що професійний обов`язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Відповідно до п. 3.2 - 3.3 Розділу ІІІ, службова діяльність працівника органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до такого морального принципу як лояльність, що передбачає вірність державі, повагу і коректне ставлення до державних та громадських інститутів, державних службовців.

Працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання справа честі і обов`язку кожного працівника органів внутрішніх справ.

Пунктом 4.1 Розділу ІІІ встановлено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов`язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе певні моральні зобов`язання, а саме: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності, виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи.

Згідно ч. 3 пункту 7.8 працівник, який порушує принципи і норми професійної етики, втрачає добре ім`я і честь, дискредитує органи внутрішніх справ.

У разі вчинення протиправних діянь згідно з ч.1 ст.19 Закону №580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно із частиною 2 ст. 19 вищевказаного Закону, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію» від 23.12.2015 року №901-VII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений ст.14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Із оскаржуваного наказу про звільнення позивача № 469 від 22.02.2019 року вбачається, що на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення саме за результатами службового розслідування у вигляді звільнення за порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог ч.1 ст.8, п.1-2 частини 1 статті 18, п.2,6 ч.1 ст. 23, ст.. 91 Закону України «Про Національну поліцію», ч.1, 2 ст.9, ст..28, п.8 ч.2 ст.40 КПК України, частини 1, п. 1, 2, 8, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. №3460-ІV, пунктів 1, 2, 5 частини 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України №1179 від 09.11.2016 року.

Посилання позивача на незаконність його звільнення у зв`язку із недоведеністю вини у скоєнні кримінального правопорушення, у зв`язку із відсутністю на час звільнення вироку суду, який би набрав законної сили, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.

Зокрема, п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено як підставу звільнення, реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено також підставою для звільнення і випадок набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що законодавець визначає як дві різні самостійні підстави звільнення: за результатами службового розслідування та за наслідками набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а тому дії відповідача є такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідачем правомірно проведено службове розслідування, відповідно до вимог пункту 2.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, визначено, що службове розслідування не проводиться в разі отримання інформації про повідомлення особі про підозру в учиненні кримінального правопорушення, якщо його було проведено на підставі підпункту 2.2.2 цього пункту, а до особи (осіб), винної (их) у його скоєнні, ужито заходів дисциплінарного впливу.

Оскільки, на момент повідомлення позивачу про підозру до нього не було вжито заходів дисциплінарного впливу, проведення службового розслідування на підставі підпункту 2.2.2 Інструкції в даному випадку є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року справа №815/3636/15 (адміністративне провадження №К/9901/7668/18).

Крім того, відповідно до п. 3 ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію» для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Наказом ГУНП в Черкаській області від 12.08.2016 року № 1395 «Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та робітників ГУНП в Черкаській області» затверджено внутрішній розпорядок дня, яким визначено початок робочих днів з понеділка по четвер - з 9.00 до 18.00 годин, п`ятниця - з 9.00 до 16.45 годин, обідня перерва - 13.00 до 13.45 годин.

Службовим розслідуванням встановлено, що позивач 14, 15, 18, 19 та 21 лютого 2019 року був відсутній на службі без поважних причин, що підтверджується матеріалами службового розслідування, зокрема поясненнями працівників відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП, а саме заступника начальника майора поліції ОСОБА_5 , старшого слідчого в ОВС підполковника поліції ОСОБА_2 , старших слідчих капітанів поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , а також поліцейських, які в період з 14 по 21 лютого 2019 року несли службу по охороні адмінбудівлі за адресою м . Черкаси, вул. Грибоєдова, 61, а саме: помічника дільничного офіцера поліції сектору превенції Черкаського відділу поліції ГУНП сержанта поліції ОСОБА_10 , поліцейського БПОП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_11 , начальника конвою роти конвойної служби ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_12 , молодшого інспектора-кінолога КЦ ГУНП капрала поліції ОСОБА_6 , відеозаписами з камер відеоспостереження, розташованих в адмінбудівлі за адресою м. Черкаси, вул. Грибоєдова, 61, за 14, 15, 18, 19, 20 та 21 лютого 2019 року, які долучені до матеріалів службового розслідування. Таким чином, лейтенант поліції ОСОБА_1 , свідомо допустив прогули шести робочих днів.

Отже, наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку внаслідок порушення останнім службової дисципліни, яке виявилось у непритаманній поліцейському поведінці, підтверджено наявними у матеріалах адміністративної справи доказами.

Щодо посилання позивача на те, що його було звільнено під час перебування на лікарняному, що підтверджується листками тимчасової непрацездатності, відповідно до яких позивач з 14.02.2019 року до 01.03.2019 року перебував на лікарняному, варто зазначити наступне.

Згідно з поясненнями позивача, представника відповідача та змісту позовної заяви, про перебування на лікарняному ОСОБА_1 не повідомляв кадрову службу ГУНП в Черкаській області та свого керівника, тому відповідач про такі обставини об`єктивно обізнаний не був.

Відповідно до розділу IV Типових правил внутрішнього службового розпорядку, затвердженого Наказом Національного агентства України з питань державної служби 03.03.2016 №50 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 за №457/28587, державний службовець повідомляє про свою відсутність на роботі свого безпосереднього керівника у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом, які поширюються на позивача у спірних правовідносинах, оскільки за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, однак загальне трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному визначеному законі.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року №21-8а15.

Доводи апелянта про те, що повідомити свого безпосереднього керівника ОСОБА_14 позивач не мав можливості у зв`язку з перебуванням останнього також на лікарняному, не спростовує того факту, що позивач взагалі не повідомив про перебування на лікарняному.

Варто також наголосити, що відповідно до наявного в матеріалах справи листка непрацездатності серії АДО №732387 позивач з 14.02.2019 року по 18.02.2019 року перебував на амбулаторному лікуванні, отже не був позбавлений фактичної можливості повідомити керівництво та кадрову службу про перебування на лікарняному.

Таким чином, судом не встановлено протиправності дій відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 в період його тимчасової непрацездатності, оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного позивачем наказу, відповідач не був обізнаним та не міг бути обізнаним про тимчасову непрацездатність позивача, та, як наслідок, вказані обставини не обмежували право застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, натомість позивач свідомо не повідомляв про свою тимчасову непрацездатність роботодавця.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача звільнити його зі служби з 13.02.2019 року в Національній поліції відповідно до поданого рапорту від 13.02.2019 року за власним бажанням, вато зазначити, що вищевказаний рапорт про звільнення позивача від 13.02.2019 року надійшов на поштову адресу Головного управління Національної поліції в Черкаській області лише 15.02.2019 року, тому відповідач правомірно відмовив позивачу у звільненні його зі служби в поліції з визначеної позивачем дати, а саме з 13.02.2019 року (заднім числом), у зв`язку з чим позов в цій частині також не підлягає до задоволення.

Також варто наголосити, що станом на час надходження від позивача на поштову адресу Головного управління Національної поліції в Черкаській області рапорту (15.02.2019 року), наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 15.02.2019 року №388 призначено службове розслідування за фактом повідомлення про підозру слідчому відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Черкаській області лейтенанту поліції ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, що має ознаки дисциплінарного проступку.

Щодо решти аргументів апелянта, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

О.О.Беспалов

Повний текст виготовлено 10 вересня 2019 року.