Справа № 120/2024/19-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 серпня 2019 р. Справа № 120/2024/19-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Ю.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Ніконової Т.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Зданевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у 2016 році направлений у закордонне відрядження у складі українського національного контингенту в ДР Конго з 09 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 рік. У березні 2017 року він звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про надання йому основної щорічної відпустки за 2016 рік та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №60 від 27.03.2017 року позивачу надано основну щорічну відпустку за 2016 рік, а відносно здійснення виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік повідомлено, що відповідно до діючого законодавства виплата такої допомоги за 2016 рік у 2017 році не передбачена.

Вважаючи таку позицію відповідача протиправною, позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 27.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначене на 26.07.2019 року.

12.07.2019 року представником відповідача подано клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 . В обґрунтування клопотання, представник відповідача вказав, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений нормами статті 122 КАС України.

Також, 12.07.2019 року на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача заперечував щодо задоволення позову та звернув увагу суду на те, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Відповідності до п.30.2 наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» грошова допомога на оздоровлення видається військовослужбовцям за їх заявою протягом поточного року. Відтак, виплата грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2016 рік у 2017 році не є можливою. Більш того зазначив, що підстави для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні і у зв`язку з тим, що позивачем було укладено контракт, яким його відряджено до ДР Конго. Так, відповідно до п. 2 Порядку матеріально-технічного і фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 року №963, за особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100 відсотків посадового окладу або середньої заробітної плати за останнім місцем служби чи роботи, окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру. Тому, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до переліку виплат, які зберігаються у період виконання службових обов`язків за межами України.

У судовому засіданні 26.07.2019 року суд, заслухавши пояснення учасників справи та надані письмові докази, враховуючи категорію справи та характер спірних правовідносин, обсяг та докази у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, про що винесено відповідну ухвалу суду.

Крім того, зазначеною ухвалою суду від 26.07.2019 року, суд витребував у військової частини НОМЕР_2 копію особової справи ОСОБА_1 та призначив підготовче судове засідання на 16.08.2019 року.

08.08.2019 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив та повідомив, що належна йому грошова допомога на оздоровлення передбачена нормами спеціального права, починаючи з Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 1 статті 10 та пунктом 3, статті 15, якими гарантовано право на виплату грошової допомоги на оздоровлення військовослужбовцям Збройних Сил України, Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», підпунктом 3, пункту 5 визначено: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого, пунктом 30.2, розділу 15, якого визначено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Після його повернення із закордону, де ОСОБА_1 виконував завдання у складі міжнародної миротворчої місії зі стабілізації у ДР Конго, позивач написав рапорт про надання йому щорічної основної відпустки за 2016 рік у березні 2017 року (у першому кварталі наступного року), разом із виплатою належної йому грошової допомоги для оздоровлення за 2016, відповідно до пункту 2, статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Отже, вважає, що вказана норма Закону прямо передбачає право ОСОБА_1 на право отримання грошової допомоги для оздоровлення, яка надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік).

Враховуючи вищевикладене, вважає, що військова частина НОМЕР_1 безпідставно в порушення вимог чинного законодавства не виплатила йому грошову допомогу на оздоровлення за 2016 чим порушила його права гарантовані чинним законодавством.

Ухвалою суду від 16.08.2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

Крім того, 16.08.2019 року сторони під час підготовчого засідання по справі подали письмові заяви про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.7 ст. 181 КАС України якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 180 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Керуючись зазначеною нормою КАС України, суд протокольною ухвалою, із занесенням до протоколу судового засідання, вирішив розпочати розгляд справи по суті.

Під час судового засідання 16.08.2019 року позивач просив суд в даному судовому засіданні оголосити перерву та надати йому час підготувати додаткові пояснення.

Заявлене клопотання судом задоволено, у судовому засіданні оголошено перерву до 30.08.2019 року.

Позивач у судовому засіданні 30.08.2019 року підтримав заявлений позов та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові та відповіді на відзив. Крім того, в черговий раз звернув увагу суду на те, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

У судовому засіданні 30.08.2019 року представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, які містяться у справі, судом встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира батальйону забезпечення (захищеного КП) у 2016 році був направлений у закордонне відрядження у складі українського національного контингенту в ДР Конго з 09 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 рік відповідно до довідки №90 від 12 лютого 2017 року.

Після повернення у березні 2017 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про надання йому основної щорічної відпустки за 2016 рік та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №60 від 27.03.2017 року позивачу надано основну щорічну відпустку за 2016 рік.

Стосовно здійснення виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, військовою частиною НОМЕР_1 на звернення позивача надано відповідь №690 від 09.03.2017 року, у якій повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до діючого законодавства виплата такої допомоги за 2016 рік у 2017 році не передбачена.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно положень ст. 12 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Відтак, право на одержання винагороди за працю захищається законом, зокрема Конституцією України.

Відповідно до частини першої-другої ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.

В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 та деяким іншим особам, грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає:

· посадовий оклад

· оклад за військовим званням

· надбавку за вислугу років

· підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний

· надбавки за особливості проходження служби, за службу в силах спеціальних операцій Збройних Сил України, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання

· доплати за науковий ступінь та вчене звання

· премію

· морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування

· одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби

· інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.30.2 наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) грошова допомога на оздоровлення видається військовослужбовцям за їх заявою протягом поточного року.

Отже, виплата грошової допомоги на оздоровлення передбачена протягом поточного року.

Також відповідно до Телеграми заступника директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 05.12.2016 року №248/3/9/1337 роз`яснено порядок фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Згідно пункту 2 Порядку матеріально-технічного та фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2002 року №963 (зі змінами) визначено: за особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення за останнім місцем служби.

Проте, збереження виплат одноразових видів грошового забезпечення (в тому числі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань і грошової допомоги для оздоровлення) військовослужбовцям, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України не передбачено.

В даному випадку, до вибуття у відрядження, позивач рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік не подавав, тому у військової частини НОМЕР_1 підстав для виплати одноразової грошової допомоги позивачу на оздоровлення не було. З рапортом про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік позивач звернувся лише 03.03.2017 року по поверненню з відрядження.

Оскільки позивач проходив службу за кордоном відповідно до Довідки №90 від 12.02.2017 року з 09 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 рік, одноразова грошова допомога на оздоровлення за період перебування за кордоном не передбачена законодавством.

Щодо посилань позивача на норми трудового законодавства, суд зазначає, що стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Виходячи з наведеного суд доходить до висновку, що у даному випадку доводи позивача щодо застосування норм Кодексу законів про працю України є хибними, адже дані спірні правовідносини регулює виключно спеціальне законодавство.

З огляду на викладене вище суд вважає, що військова частина НОМЕР_1 діяла у спосіб та в межах, передбачених чинним законодавством України.

За змістом статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
Відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

Рішення у повному обсязі виготовлене 09.09.2019 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна