Справа № 804/3476/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року Справа № 804/3476/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправною бездіяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (далі КЕВ м. Дніпро, відповідач) щодо неприйняття рішення за її заявою від 24.10.2017р. вх.№3615 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_1 спільно займає з членами своєї родини, на підставі ордеру №211 від 05.05.1993р.;
- зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_1 від 24.10.2017р. вх.№3615 щодо приватизації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка використовується нею та членами її родини на умовах найму, згідно закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона 24.10.2017р. звернулася із заявою до відповідача, який є уповноваженим органом з питань приватизації в смт Гвардійське, про передачу ОСОБА_1 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , яку вона займає на підставі ордеру №211 від 05.05.1993р. виданого Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району разом з членами своєї родини.
Проте, відповідач своїм листом №4609 від 24.11.2017р. відмовив ОСОБА_1 у розгляді питання стосовно приватизації її квартири, зазначивши, що він на даний час не є органом приватизації та суб`єктом владних повноважень, а відтак у КЕВ м.Дніпро відсутні повноваження приймати рішення щодо передачі у приватну власність житла.
У зв`язку з чим позивач вважає, вказану відмову незаконною та просить суд задовольнитипозовні вимоги.
Ухвалою суду від 18.05.2018р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
Ухвалою суду від 30.07.2018р. позов прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (у письмовому провадженні).
Позивач та відповідач про відкриття спрощеного провадження за вищезазначеним адміністративним позовом повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи.
Разом з тим, відповідач, не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч.2 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Згідно ч.ч.5, 8 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши документи долучені до матеріалів справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті при розгляді справи, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 .
Вселення у вищезазначену квартиру відбулося на підставі ордеру №211 від 05.05.1993р. виданого Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району гр. ОСОБА_2 , як військовослужбовцю.
Зі змісту ордеру №211 від 05.05.1993р. вбачається, що крім гр. ОСОБА_2 право на вселення у квартиру АДРЕСА_4 мали члени його сім`ї: дружина ОСОБА_1 1957 р.н., син ОСОБА_3 1980 р.н, син ОСОБА_4 1986 р.н. та син ОСОБА_5 1989 р.н.
Згідно із заявою про передачу та оформлення у приватну власність квартири АДРЕСА_4 , яка подавалась до КЕВ АДРЕСА_5 , уповноваженим власником житла визначено ОСОБА_1 .
Так, 24.10.2017р. позивач звернулась до відповідача із заявою про передачу їй у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , яку вона займає на підставі ордеру №211 від 05.05.1993р., виданого Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району разом з членами своєї родини.
Проте, відповідач листом №4609 від 24.11.2017р. повідомив позивача про те, що вирішити питання стосовно приватизації квартири АДРЕСА_4 , в якій вона проживає підставі ордеру №211 на даний час неможливо, оскільки КЕВ в м. Дніпрі не є органом приватизації та суб`єктом владних повноважень, а відтак у комісії відсутні повноваження та підстави приймати рішення щодо передачі у приватну власність житла.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься відповідь заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України №303/4/271 від 14.02.2018р. на звернення позивача від 04.01.2018р. в якій зазначається, що начальником Генерального штабу Збройних Сил України 19.08.2013р. затверджено Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд. Відповідно до цього переліку до складу закритих військових містечок було внесено населені пункти смт Гвардійське та смт Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області.
Водночас, з метою вирішення проблемних питань мешканців житлового фонду військових містечок, які дислокуються в смт Гвардійське та смт Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, у Міністерства оборони України спільно з Генеральним штабом Збройних сил України опрацьовується питання щодо виключення зазначених військових містечок з переліку закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд, до врегулювання порушеного питання, зазначені квартири приватизації не підлягають.
Крім того, у відповіді окремо зазначено, що на підставі ст.55 Конституції України ОСОБА_1 має право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Не погоджуючись з вищезазначеними діями та наданими відповідями уповноважених органів з питань приватизації житла, позивач звернулася до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України, порушені права, свободи або законні інтереси можуть бути захищені шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
В ході розгляду справи судом встановлено, що вищезазначена квартира АДРЕСА_4 належить до житлового фонду Міністерства оборони України та перебуває у повному оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро.
Згідно Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, зазначений відділ здійснює безпосередньо квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.
На підставі наказу Міністра оборони України №1 від 03.01.1993р. «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають в будинках Міністерства оборони України», приватизація житлового фонду проводиться в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», крім того, на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки), покладений обов`язок здійснювати приватизацію квартир житлового фонду Міністерства оборони України.
Положенням про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, затвердженого Наказом начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 15.12.2016р. №4 визначено, що зазначений відділ здійснює безпосередньо квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, дислокованих у межах відповідальності КЕВ Дніпро, казармено-житловим фондом, комунальними спорудами, обладнанням та майном квартирно-експлуатаційної служби, ведення обліку аналіз наявності і стану, правильного та раціонального використання земель, казармено-житлового фонду, комунальних споруд і обладнання; організація забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями; організація технічної експлуатації, поточного ремонту казармено-житлового фонду, комунальних споруд і обладнання та контроль за їх виконанням, тощо.
Крім того, 31.07.2018р. Міністерством Оборони України прийнятий наказ №380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі за текстом - Інструкція).
У відповідності до зазначеної Інструкції, підготовка, оформлення документів та передання у власність громадян квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюються уповноваженими на це органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, у повному господарськом увідданні або оперативному управлінню яких знаходиться державний житловий фонд, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду», який прийнято 19.06.1992р. за № 2482-Х11.
Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону.
Статтею 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена йогосім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень ( підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.
Так, в ході розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач оскаржуючи бездіяльність відповідача не погоджується саме зі змістом відповіді КЕВ м. Дніпро №4609 від 24.11.2018р. стосовно відсутності у останнього повноважень на передачу військового майна у власність.
При цьому, відповідач послався на наказ Міністерства оборони України №258 від 19.05.2016р.
А позивач вказує, що на сайті Міністерства оборони України наказ №268 від 19.05.2016р. не обліковується, тому вважає, що існує лише проект зазначеного наказу, який не був реалізований.
Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 стосовно наявності чи відсутності бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за заявою позивача за вихідним №3615 від 24.10.2017р., суд не погоджується з обґрунтуванням останньої, оскільки з матеріалів справи вбачається, що листом відповідача №4609 від 24.11.2017р. надана відповідь саме на заяву ОСОБА_1 №3615 від 24.10.2017р. (а.с. 10).
Відтак, бездіяльність відповідача відсутня.
Проте, відповідач, вказує про відсутність у нього повноважень, не роз`яснює позивачу з посиланням на нормативно-правові акти про належного суб`єкта з відповідними повноваженнями. Однак, наведений недолік відповіді КЕВ в м. Дніпро №4609 від 24.11.2017р. не впливає на вищевикладене рішення щодо бездіяльності.
Зі змісту позовної заяви та її прохальної частини вбачається, що фактично позивач не погоджується з процедурою приватизації квартири, в якій вона із сім`єю мешкає і тому іншою вимогою просить суд зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо приватизації означеної квартири.
Однак, така вимога стосується спору про право і належить до відповідного суду загальної юрисдикції.
Також, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач у своїх доводах дійшла висновку про наявність у відповідача повноважень щодо розгляду питання стосовно приватизації житла, посилаючись, зокрема на цивільну справу №183/4776/17. Однак, суд не погоджується з таким обґрунтуванням, оскільки вищезазначена справа не стосується інтересів позивача та вирішена у порядку цивільного судочинства стосовно спору про право.
Крім того, позивач у своєму позові посилається на численні судові рішення, ухвалені Новомосковським міськрайонним судом, однак жодного доказу, всупереч ч.1 ст.77 КАС України, суду не надала.
Згідно ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи без діяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
За викладених обставин, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.
Оскільки у задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст.5, 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржено в строки, передбачені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова