Справа № 1.380.2019.002070
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7929/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Затолочний В.С.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року (головуючий суддя Качур Р.П., м. Львів, проголошено 18:25:11) у справі № 1.380.2019.002070 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

24.04.2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції із адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов про результати перевірки законності виконавчого провадження №52401722 від 02.04.2019, постанову про відновлення виконавчого провадження № 52401722 від 03.04.2019, постанову про повернення виконавчого документа від 03.04.2019 у виконавчому провадженні № 52401722, постанову про стягнення виконавчого збору від 03.04.2019 у виконавчому провадженні № 52401722 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 58795393 від 04.04.2019.

Позов обґрунтовує тим, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області після завершення виконавчого провадження за виконавчим листом Сихівського районного суду м. Львова № 464/735/15-ц від 25.08.2016 у зв`язку з відмовою стягувача залишити за собою майно боржника, відновлено виконавче провадження № 52401722 і протиправно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.04.2019 та постанову про стягнення виконавчого збору. Зазначає, що при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 03.04.2019 відповідач застосував норму Закону, яка не підлягала застосуванню. Вказує, що у період проведення виконавчого провадження (04.10.2016-14.12.2018, 03.04.2019-04.04.2019) база обрахунку виконавчого збору змінювалася двічі: у період з 02.06.2016 по 28.08.2018 - 10 відсотків фактично стягнутої суми; у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Норми статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», що були чинними в період з 02.06.2016 до 27.08.2018 зменшували відповідальність ОСОБА_1 , як боржника в порівнянні з нормами статті 27 Закону, які були чинними з 28.08.2018. Тому, до вказаного виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору підлягає застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» в редакції до 28.08.2018, а відповідач безпідставно застосував ст. 27 Закону в редакції 28.08.2018. Вважає, що державним виконавцем вчинено істотні порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час виконавчих проваджень, оскільки після відновлення виконавчого провадження 03.04.2019 не надіслав на адресу стягувача постанови і не надав стягувачу строк для виконання ним вимог ч. 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (для пред`явлення виконавчого документа протягом 1 місяця з моменту надходження постанови), а навпаки виніс постанову про повернення виконавчого документа в той самий день.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

04.10.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області, на підставі виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова №464/735/15-ц від 25.08.2016, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за договором про надання кредиту №800003912 від 21.05.2008 у розмірі 703 077, 31 грн. та 3 654 грн. судових витрат відкрите виконавче провадження №52401722.

14.12.2018 вказаним державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавчий збір», оскільки стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

15.12.2016 виконавчий лист Сихівського районного суду м. Львова № 464/735/15-ц від 25.08.2016 повернуто стягувачу ПАТ «Альфа-Банк».

22.02.2019 ОСОБА_1 самостійно переказано на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 864 084,16 грн. в рахунок сплати заборгованості за договором №800003912 від 21.05.2008.

Представником позивачки ОСОБА_2 на адресу Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області 26.03.2019 скеровано заяву із вимогою зняти арешт, накладений на майно боржника ОСОБА_1 та кошти на банківських рахунках, а також утриматись від стягнення виконавчого збору.

Постановою в.о. заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових В.С. від 02.04.2019 скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2018 у зв`язку з порушенням вимог ст.ст. 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження" та зобов`язано державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження, вирішити питання щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника та вжити заходів щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

03.04.2019, відповідно до п. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу і знято арешт з майна та грошових коштів боржника, накладених при виконанні виконавчого провадження ВП № 52401722.

03.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 69673,60 грн.

04.04.2019 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 58795393 по виконанню Постанови про стягнення виконавчого збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваних постанов діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (в редакції, що була чинною до 02.06.2016) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній до 28.08.2018 )виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, частиною 2 статті 27 та частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній з 28.08.2018) визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що виконавче провадження №ВП № 52401722 було відкрито під час дії Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла до набрання чинності змінами, внесеними Законом № 2475-VІІІ від 12.07.18 та продовжено під час дії закону в новій редакції, а тому, відповідно до частини сьомої розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень закону, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 3 частини першої статті 37 Закону №1404, якщо виконавчий збір не стягнуто. Виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що відповідно до діючої на момент виникнення спірних правовідносин редакції Закону №1404-УШ стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 або закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону №1404-УШ (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою етап і 27 цього Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто. У Законі № 1404-V1II передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина п`ята статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати). В останньому випадку йдеться про частину дев`яту статті 27 Закону № 1404-VII1, за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відповідно розпочато примусове виконання рішення). Питання про закінчення виконавчого провадження, та відповідно про стягнення виконавчого збору (постанова про стягнення якого є окремим виконавчим документом), державний виконавець вирішує під час виконавчого провадження, якщо з`ясує, що для цього є відповідні підстави. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Колегія суддів приходить до висновку, що розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 визначається відповідно до норм ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що була чинною з 28.08.2018), та з урахуванням того що виконавчою службою не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом №464/735/15-ц від 25.08.2016, то у Головного територіального управління юстиції у Львівській області були правові підстави для винесення постанови від 03.04.2018 ВП № 52401722 про стягнення виконавчого збору в розмірі 69673,60 грн. та в результаті і постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.04.2019 ВП № 58795393.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.002070 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. С. Затолочний