Справа № 200/9732/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 р. Справа№200/9732/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (місце знаходження: вул. Героїв Праці, буд. 6, м. Селидове, Донецька область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2019 року на адресу суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 з позовними вимогами до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправним дії Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у врахуванні при призначені з 03 березня 2018 року та обчислені розміру пенсії довідки про заробітну плату з ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» № 281 від 20 листопада 2014 року за період роботи з 21 липня 2986 року по 28 липня 1992 року;

- зобов`язання Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2018 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, врахувавши заробіток, вказаний в довідці про заробітну плату від 20.11.2014 року № 281, видану ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» за період роботи з 21.07.2986 року по 28.07.1992 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач при подачі документів на призначення пенсії надав до відповідача довідку про заробітну плату № 281 від 20.11.2014 року за період з липня 1987 року по липень 1992 року (включно) для включення розрахунку коефіцієнта заробітку, але довідку про заробітну плату по підприємству Ш/У «Куйбишевське» шахти «Панфіловська№, Селидовським ОУПФУ в Донецькій області в розрахунок взяті не були, через відсутність можливості її перевірити, оскільки підприємство розташоване на непідконтрольній України території.

Позивач вважає дії відповідача щодо не розгляду довідки протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача до суду надав відзив проти адміністративного позову. У відзиві відповідач зазначив, що згідно даних, що містять в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» не здійснила перереєстрацію підприємства на підконтрольній Україні території. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України м. Донецьк, де зареєстроване підприємство, належать до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не виконують свої повноваження, тобто довідку про заробітну плату роботи не може братися до уваги та вважатися такою, що видана відповідно до приписів чинного законодавства.

У зв`язку з чим, представник УПФ вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.07.2018 року, є громадянином України, 25 березня 2019 року звернувся до управління відповідача з заявою, якою вказував, що він надав до управління довідку пор заробіток до 2000 року за 60 календарних місяців з підприємства ш/у Куйбишевське шахта «Панфіловська».

У відповідь від 22 квітня 2019 року № 3813/02 Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало позивачу лист, яким повідомило, що в частині 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разу, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 200- року становить менше 60 місяців для обчислення пенсії враховується заробітна плата за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07. 2000 року незалежно від перерв.

В абзаці 2 підпункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що орган, який призначає пенсію, має право перевіряти обґрунтованість та достовірність документів, виданих підприємствами, установами та організаціями. Якщо за результатами перевірки первинних документів підтверджено зазначені в довідці суми заробітку, то обчислення пенсії здійснюється з врахуванням цієї довідки.

Враховуючи викладене, вказане, що надана позивачем довідка про заробітну плату з підприємства «Вугільна компанія «Куйбишевська» від 20.11.201 року № 281 за період з липня 1987 року по липень 1992 року не підлягає розгляду, через відсутність можливості її перевірки, так як підприємство розташоване на території, тимчасово непідконтрольній українській владі.

Суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Скасувано рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії від 11 жовтня 2017 року.

Зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 03.10.2017 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та зарахувати до пільгового стажу періоди його роботи а саме: з 21.07.1986 по 28.07.1992 р на підприємстві ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська», з 07.12.1992 по 17.09.1993 на підприємстві шахта «Мушкетовська».

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно не прийняття до розгляду довідку про заробітну плату.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Щодо неприйняттям органом пенсійного фонду довідки про заробітну плату з ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» № 281 від 20 листопада 2014 року за період роботи з 21 липня 2986 року по 28 липня 1992 року до уваги суд зазначає наступне.

Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 р. N 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасового не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Донецьк (де діє юридична особа, яка видала спірну довідку) віднесено до населеного пункту, на території якого державна влада не здійснює свої повноваження.

Загальновідомою є та обставина, що усі органи, організації, установи державної форми власності, в тому числі і органи Пенсійного фонду України, були евакуйовані з території проведення АТО ще наприкінці 2014 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 N 595 на підконтрольну Українській державі територію і продовжили свою роботу за місцем евакуації. При цьому, "ДНР" та "ЛНР" є терористичними організаціями і не визнаються Україною як державні утворення. Відповідно, органи державної влади України, включно із Пенсійним фондом України, не мають права здійснювати листування, робити запити та будь-яким іншим способом взаємодіяти із представниками самопроголошених "республік", а тому Пенсійний фонд України не має правової підстави для використання наданої представниками так званих "ДНР" та "ЛНР" інформації.

Законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено порядок регулювання правочинів та реалізації прав суб`єктів, названих Законів, з урахуванням необхідних змін на тимчасово окуповані території України у Донецькій та Луганській областях. Так, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При цьому згідно ч. 2 ст. 9 цього Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, документи, видані державними органами та органами місцевого самоврядування так званої "Донецької народної республіки", згідно законодавства України є недійсним та не можуть створювати правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Поряд з цим, суд звертає увагу та такі обставини.

Матеріали справи свідчать, що надані позивачем для оформлення пенсії довідка про заробітну плату для обчислення пенсії - це фактично копія документу, що видані у 1980-х роках та у 1990- х роках за місцем роботи позивача, тобто видана ще за часів перебування вказаної юридичної особи під контролем української влади.

Суд частково бере до уваги відомості, які зазначені у вказаній довідки, враховуючи, що вона не спростована відповідачем, з огляду на фактичну неможливість позивачу в інший спосіб отримати відомості, зазначену в неї.

За таких обставин, суд бере до уваги відомості про заробітну плату для обчислення пенсії ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» № 281 від 20 листопада 2014 року за період роботи з 21 липня 2986 року по 28 липня 1992 року.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 (провадження № К/9901/2383/17).

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання фізичною особою - підприємцем до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб 1762 грн. 00коп.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області судового збору у розмірі 768,40 грн. на користь ОСОБА_1 , як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (місце знаходження: вул. Героїв Праці, буд. 6, м. Селидове, Донецька область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у врахуванні при призначені з 03 березня 2018 року та обчислені розміру пенсії довідки про заробітну плату з ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» № 281 від 20 листопада 2014 року за період роботи з 21 липня 2986 року по 28 липня 1992 року.

Зобов`язання Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2018 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, врахувавши заробіток, вказаний в довідці про заробітну плату від 20.11.2014 року № 281, видану ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» за період роботи з 21.07.2986 року по 28.07.1992 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (місце знаходження: вул. Героїв Праці, буд. 6, м. Селидове, Донецька область, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 09 вересня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова