Справа № 1340/5530/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5102/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі за її позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування наказу,

суддя у І інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення 13 год 38 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів

дата складення повного тексту рішення 30 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради (далі Департамент) № А-149 від 26 вересня 2016 року «Про затвердження гр. ОСОБА_2 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реставрації з переплануванням кв. 14а на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок влаштування другого рівня (антресолі)».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 1340/5530/18 провадження у адміністративній справі було закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із тим, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства із роз`ясненням позивачці права на звернення до суду у порядку цивільного судочинства.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що саме у порядку надання адміністративної послуги було видано індивідуальний акт, що оскаржується, який стосується прав та інтересів всіх співвласників будинку АДРЕСА_1 , а отже і її також.

На думку апелянта, у даному випадку наявний публічний інтерес, який полягає у збереженні пам`ятки архітектури місцевого значення житлового будинку АДРЕСА_1 охоронний АДРЕСА_2 , рішення Львівського облвиконкому № 381 від 05 липня 1985 року), на реставрацію якого державою витрачено 5 000 000 грн. Публічний інтерес полягає у захисті відреставрованої пам`ятки архітектури від загрози знищення Департаментом шляхом надання вихідних даних на будівництво дворівневої квартири, тобто зміни об`ємно-просторових характеристик будинку при відсутності дозволів відповідних органів охорони культурної спадщини.

Наполягає на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний спір є не публічно-правовим, оскільки предметом спору є визнання протиправним та скасування наказу Департаменту № А-149 від 26 вересня 2016 року і відповідач у спірних правовідносинах здійснює владні управлінські функції.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Вважають висновки суду першої інстанції щодо даного спору необґрунтованими і просять скасувати оскаржуване судове рішення, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у позовній заяві при обґрунтуванні своїх вимог посилалася на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 співвласником квартири АДРЕСА_4 у тому ж АДРЕСА_5 . Квартира ОСОБА_1 межує із квартирою ОСОБА_2 . При цьому вказує на те, що ОСОБА_2 за рахунок горища, яке є у власності всіх мешканців багатоквартирного будинку, здійснив демонтаж стелі та збільшив висоту приміщень у своїй квартирі без згоди співвласників будинку.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного процесуального питання оскаржуваним судовим рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

При цьому апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою у публічно-правовому спорі, однак сама по собі вона не свідчить про те, що такий спір є публічно-правовим, а отже підлягає розгляду за правилами адміністративної юрисдикції.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, суть даного спору зводиться до заперечення ОСОБА_1 права третьої особи ОСОБА_2 на розширення своєї квартири за рахунок горища, яке позивачка вважає таким, що перебуває у її співвласності. Відтак, у основі даного спору лежить спір про право на майно, тобто цивільний спір, який належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

При цьому суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16, частина 1 статті 21 Цивільного кодексу України).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Щодо доводів апелянта про наявність публічного інтересу з огляду на забезпечення збереження пам`ятки архітектури місцевого значення житлового будинку АДРЕСА_6 , рішення Львівського облвиконкому № 381 від 05 липня 1985 року) суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, оскільки оскаржуваний акт відповідача стосується лише перепланування квартири АДРЕСА_4 а вказаного будинку та не стосується внесення змін у його зовнішній вигляд в цілому.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують на не дають правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали із направленням справи до того ж суду для продовження розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 1340/5530/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 05 вересня 2019 року.