Справа № 1.380.2019.003925
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.003925
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 102 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги старшому прапорщику у запасі ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , особи з інвалідністю III групи одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.10.2014 органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 15 % втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та призначена допомога у розмірі 12789 грн. У подальшому, з 10.07.2019 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Позивач вважає, що з 10.07.2019 він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності. Однак відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні такої допомоги, посилаючись на те, що групу інвалідності встановлено позивачу понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

Ухвалою від 05.08.2019 суддя відкрив спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

У зв`язку з відсутністю головуючого судді на роботі (перебування у відпустці у період з 26.08.2019 по 08.09.2019), суд приймає рішення у цій справі в перший робочий день головуючого судді, а саме - 09.09.2019.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У зазначений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не подав.

Неподання відповідачем у строк встановлений судом відзиву на позов кваліфікується судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 159 КАС України як визнання позову та згідно з вимогами ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 у період з 15.06.2014 по 16.07.2014, з 22.11.2014 по 11.02.2015, з 09.03.2015 по 28.04.2015, з 10.08.2015 по 30.10.2015, з 29.12.2015 по 16.03.2016, з 28.04.2016 по 23.06.2016, 14.10.2016 по 29.12.2016, з 15.01.2017 по 15.04.2017, з 02.05.2017 по 22.07.2017, з 16.01.2018 по 31.03.2018, з 19.04.2018 по 07.05.2018 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та є учасником бойових дій, що підтверджується копіями довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2018 № 683 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Відповідно до довідки військово-медичного, клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України від 31.07.2014 № 662, старший прапорщик ОСОБА_1 призваний Яворівським РВК Львівської області у Збройні Сили у червні 1994. Проведено медичний огляд ВЛК (хірургічного профілю) ВМКЦ Південного регіону 31.07.2014. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок, захворювання (травми, по ранення, контузії, каліцтва): Стан після вогнепальних уламкових поранень правого плеча, правої підлопаткової ділянки та правого стегна. Стан після ПХО ран (12.07.2014) повторної хірургічної обробки ран (15.07.2014), ранніх вторинних швів (25.07.2014). Поранення, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 06.10.2014, встановлений причинний зв`язок захворювання позивача, яке, пов`язане з проходженням військової служби.

06.10.2014 органами МСЕК позивачу встановлено 15% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та призначено допомогу в сумі 12789 грн.

Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.06.2018 № 114 старшого прапорщика ОСОБА_1 , командира взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.06.2018 № 66-PC, з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 1 частини 8 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 08.06.2018 виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Яворівського РВК Львівської області.

26.06.2018 органами МСЕК ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Під час повторного огляду 27.11.2018 підтверджено встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 813981 від 10.07.2018.

У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1 звернувся до Львівського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 17.11.2017 ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Листом від 16.11.2018 вих. № 10576 Львівський обласний військовий комісаріат повідомив позивача про те, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 26.10.2018 відповідно до протоколу №104 прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

Відповідно до пункту 25 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 104, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, а саме: старшому прапорщику у запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )., якого 08.06.2018 звільнено з військової служби та 06.10.2014 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 15 % втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія 12 ААА № 000082 від 06.10.2014), а 26.06.2018 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААА№ 813981 від 10.07.2018). Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Допомога у зв`язку з установленням 15 % втрати працездатності виплачена в сумі 12789,0 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон України № 2011-XII) відповідно до положень статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців це, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з статтею 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пункт 4 частини 2 статті 16 Закону України № 2011-XII).

У разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (пункт «б» частини 1 статті 16-2 Закону України № 2011-XII).

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги мають військовослужбовці, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу настання інвалідності.

Відповідно до частини 2 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 16-3 Закону України № 2011-XII встановлено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється (частини 4 статті 16-3 Закону України № 2011-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 975), яким встановлено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, зазначена норма не містить посилань на встановлення інвалідності особі внаслідок зазначених причин під час первинного чи повторного огляду медико-соціальною експертною комісією.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги законодавець пов`язує з фактом і часом встановлення інвалідності особі як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, або поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби. Право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту встановлення інвалідності. Визначальним є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між встановленою інвалідністю та виконанням обов`язків військової служби.

Право осіб, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), що мали місце в період проходження військової служби, на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби незалежно від часу настання інвалідності підтверджено висновками, викладеними у рішенні Верховного Суду України від 18.11.2014 по справі № 21-466а14, постанові від 06.02.2018 у справі № 372/1258/16-а.

Суд встановив, що 26.06.2018 органами МСЕК ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Згідно з протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 104 підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 стало те, що ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено понад дворічний термін після встановлення 15% втрати працездатності.

Положення частини 4 статті 16-3 Закону України № 2011-XII та пункту 8 Порядку № 975 передбачають право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Вказані положення застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

Таким чином, як Закон України № 2011-XII, так і Порядок № 975 обмежують виплату одноразової грошової допомоги особі лише у разі встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, які є окремими правовими підставами для отримання одноразової грошової допомоги. При встановленні інвалідності після встановлення відсотку втрати працездатності чи навпаки ознака повторності відсутня.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 813981 від 10.07.2018 позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи вперше.

Крім того, суд звертає увагу, що стаття 16-3 Закону України № 2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності (відсотку втрати працездатності).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII який набрав чинності з 01.01.2017, з метою збалансування Державного бюджету України та ефективного і раціонального використання бюджетних коштів частину 4 статті 16-3 Закону України № 2011-XII доповнено абзацом 2 наступного змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.»

У постанові від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17) Верховний Суд на підставі аналізу статті 58 Конституції України, норм Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 дійшов висновку, що застосування абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності (відсотка втрати працездатності) з 01.01.2017.

Таким чином, норма Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 01.01.2017, не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2017 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 17.11.2017 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з частиною 6 статті 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами

Відповідно до пункту 17 Порядку № 975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України. Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати пункт 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 102 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги старшому прапорщику у запасі ОСОБА_1 . Однак, суд встановив, що згідно наявного в матеріалах справи Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 1041, рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги оформлене у пункті 25 протоколу.

Враховуючи, що відповідачем не доведено правомірності відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, суд дійшов висновку, що рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, оформлене у пункті 25 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 1041, не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону № 2011-XII, а тому підлягає скасуванню.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 "Афанасьєв проти України" вказав, що спосіб захисту, що вимагається статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути "ефективним" як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

З огляду на вказане, з метою запобігання порушенню прав позивача на отримання одноразової грошової допомоги, на переконання суду, ефективним способом захисту прав є зобов`язання Міністерство оборони України Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особі з інвалідністю III групи.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, оформлене у пункті 25 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 1041.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особі з інвалідністю III групи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кедик М.В.