Справа № 826/8705/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 серпня 2019 року № 826/8705/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до проГолови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся громадянин ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Голови Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) Насірова Романа Михайловича (далі - відповідач), в якому просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо неналежного реагування на звернення про перевірку дотримання законодавства при зарахуванні коштів в сумі 221 000 доларів США отриманих за меблі, поставлені згідно договору поставки від 04.12.2014 та інвойсів №0000326 від 24.11.2014, №0000327 від 25.11.2014 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Родос».

В ході судового розгляду даної справи позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, розгляд справи просив провести без його участі.

В судовому засіданні судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 262 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 04.12.2014 у м. Дубаї Об`єднаних Арабських Еміратів на виконання умов договору поставки від 04.12.2014 надав ТОВ «Аквародос Дженерал Трейдінг ТОВ» в особі ОСОБА_3 кошти в сумі 221 351,00 доларів США. Підтвердженням отримання коштів є відповідна розписка від 04.12.2014.

Для здійснення перевірки зарахування вказаних коштів, позивачем до Державної фіскальної служби України на ім`я Відповідача було направлено звернення від 10.10.2015 № Ш/5841. Зокрема, зі звернення вбачається, що позивач вказує на факт передачі вказаних вище грошових коштів представнику директора ТОВ «Аква-Родос» ОСОБА_3 , в зв`язку з чим, просить перевірити правомірність операції з перерахування наданих ним грошових коштів у сумі 221 351,00 доларів США на рахунки ТОВ «Аква-Родос».

У відповідь позивачу надісланий лист Державної фіскальної служби України від 02.11.2015 № 25345(5)99-99-22-05-02-16 за підписом відповідача, яким повідомлено ОСОБА_1 про скерування його звернення до податкового органу за місцем реєстрації ТОВ «Аква-Родос» для проведення відповідної перевірки, а також викладено прохання надати документи на підтвердження здійснення ним операції з українським суб`єктом господарювання. Представником позивача, адвокатом Головачем В.В. у листі від 10.11.2015 №10/11/15 надано копії документів до Славутської об`єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

За результатами розгляду звернення, Славутською об`єднаною ДПІ Головного управління ДФС у Хмельницькій області листом від 06.01.2016 №156/8/22-14-22-1-05 було надано відповідь, з якої вбачається, що порушень ТОВ «Аква-Родос» податкового, валютного та іншого законодавства не виявлено, а тому відсутні підстави для проведення документальної позапланової перевірки.

Не погоджуючись з висновком вказаного податкового органу, представник позивача адвокат Головач В.В листом від 22.01.2016 №22 звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на бездіяльність Славутської об`єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Листом Державної фіскальної служби України від 12.02.2016 №30101/6/99-99-22-05-02-15 «Про розгляд скарги» за підписом відповідача, було розглянуто скаргу Адвокатського бюро «Володимира Головача» від 22.01.2016 №22 (вх. ДФС №1419/69 від 25.01.2016) в межах компетенції та повідомлено скаржника про результати її розгляду. Зокрема, як вбачається зі змісту відповіді, за заявами позивача було проведено всебічну перевірку дотримання ТОВ «Аква-Родос» дотримання податкового законодавства, а надані заявником документи свідчили про те, що розрахунки проводились між позивачем (громадянином Узбекистану) та фірмою «Аквародос Дженерал Трейдінг ТОВ» (ОАЕ), тобто між нерезидентами, що не підпадає під дію Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Листом від 18.02.2016 №75/02/16 представником позивач адвокатом Головачем В.В. на адресу відповідача було надіслано лист з висловленням критичної позиції та пропозицією більш уважніше поставитись до звернення.

У відповідь, листом від 21.03.2016 №2919/Г/99-99-22-05-02-14 відповідачем було надано додаткову відповідь по суті звернення та повідомлено про те, що відповідь з поставленого питання вже була надіслана на адресу заявника.

Разом з тим, відповідачем було надано вказівку Головному управлінню ДФС у Хмельницькій області повторно розглянути заяву щодо взаємодії ОСОБА_1 з ТОВ «Аква-Родос» та надати вичерпну відповідь заявнику згідно чинним законодавством (лист від 05.09.2016 № №29627/9/99-99-4-04-06-17).

На виконання вказаного вище розпорядження відповідача, Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області листом від 16.09.2016 № 11167/8/22-01-14-05-19 представнику позивача, адвокату Головачу В.В. було надано відповідь, я коїв вбачається, що за даними АІС «Податковий блок» не встановлено здійснення експортних та імпортних операцій ТОВ «Аква-Родос» з ОСОБА_1 , зокрема даний резидент не значиться у відомостях митних декларацій (у графах «Назва отримувача», «Назва контротримувача»). Також, у зв`язку з неможливістю ідентифікації особи ОСОБА_3 , а також відсутність документів на підтвердження обставин надання готівкових коштів у вигляді позики на розвиток бізнесу ТОВ «Аква-Родос», податковому органу не вдалося встановити обставини порушення податкового законодавства України.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 28, 30 пункту 11 Положення про ДФС України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, визначено, що голова ДФС України, зокрема, дає у межах повноважень обов`язкові для виконання державними службовцями та працівниками апарату ДФС, її територіальних органів доручення; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Згідно з ст.3 Закону, скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (ст. 7 Закону).

Статтею 8 Закону встановлено, що повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті не розглядаються.

Відповідно до ст. 15 Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (ст. 16 Закону).

Статтею 19 Закону визначені обов`язки органів державної влади щодо розгляду заяв чи, зокрема, органи державної влади в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- у разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Суд не бере до уваги та не дає оцінку обставинам щодо відносин суб`єктів господарювання при здійсненні господарської діяльності на території України та за її межами, оскільки такі факти виходять за межі предмету спору.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, дотримано вимоги чинного законодавства України щодо розгляду заяв та скарг громадян з питань роботи ввіреного йому державного органу. Зі змісту листів-відповідей вбачається дотримання обов`язку об`єктивно і вчасно розглядати заяви та скарги, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

У відповідності до ч.2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень у повному обсязі довів правомірність вчинення ним дій, при винесені спірних наказів.

В той же час, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовується позов та не доведено факт порушення відповідачем його прав та інтересів.

За таких обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур