Справа № 826/11422/16
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Кучми А.Ю.

Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізодром" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року (повний текс складено 10.06.2019) у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Проджект ЛТД",Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізодром" про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач, Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про визнання договору від 22.05.2015 №146, укладеного між ТОВ "Інвест Проджект ЛТД" і ТОВ "Ізодром" недійсним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано договір від 22.05.2015 №146 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізодром" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвест Проджект ЛТД", - недійсним.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізодром" подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення за відсутності в матеріалах справи належним чином засвідчених письмових доказів, а саме договору від 22.05.2015 № 146 .

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізодром" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтовано неможливістю взяти участь в судовому засіданні у зв`язку з участю представника апелянта у термінових слідчих діях.

Відповідно до ст.313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки визнано судом поважними.

Колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, а представником апелянта не надано доказів неможливості явки до суду.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що підряду від 22.05.2015 №146, укладеного між ТОВ "Інвест Проджект ЛТД" (Виконавець) в особі директора ОСОБА_1 та ТОВ "Ізодром" (Замовник) в особі директора Доценка Андрія Анатолійовича .

Факт перебування ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ "Інвест Проджект ЛТД" підтверджується відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно вказаного договору ТОВ "Інвест Проджект ЛТД" взято на себе зобов`язання своїми силами і засобами та з матеріалів ТОВ "Ізодром" виконати необхідний комплекс робіт з реконструкції автономних котелень, що включає комплектацію та монтаж. ТОВ "Ізодром" зобов`язалось прийняти та оплатити виконану роботу.

Загальну вартість робіт погоджено у розмірі 1 080 000 грн.

Актом від 30.06.2015 №ОУ-02384 здачі-прийняття робіт зафіксовано надання ТОВ "Інвест Проджект ЛТД" та прийняття ТОВ "Ізодром" робіт за договором від 22.05.2015 №146 загальною вартістю 1 080 000 грн, в тому числі податок на додану вартість (ПДВ) - 180 000 грн.

Згідно картки рахунку 631 ТОВ "Ізодром" проведено оплату за вказаним договором в сумі 1 080 000 грн.

ТОВ "Інвест Проджект ЛТД" виписано податкові накладні від 22.05.2015 №10 та від 29.05.2015 №34 на загальну суму 1 080 000 грн, в тому числі ПДВ - 180 000 грн.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 23.02.2016 у справі №759/1503/16-к ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво) та встановлено факт фіктивності діяльності ТОВ "Інвест Проджект ЛТД".

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та зазначив, що укладення договору від 22.05.2015 №146 вчинено в межах фіктивного підприємництва TOB "Інвест Проджект Лтд", такий договір не був укладений для здійснення реальних господарських взаємовідносин, а спрямований зокрема на отримання податкової вигоди шляхом незаконного формування податкового кредиту та витрат, відповідно, такий правочин не відповідає інтересам держави і суспільства, а тому наявні підстави для визнання договору від 22.05.2015 №146 недійсним згідно частини третьої статті 228 ЦК України.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи, зокрема, мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заналізу наведених норм законодавства вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Тобто, саме на момент вчинення правочину стороною (сторонами) мають бути дотримані вимоги частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що за вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки нечинного правочину передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України.

Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Тобто, у разі укладення нечинного правочину, діючим законодавством не передбачено стягнення коштів в дохід держави, а лише сторони повертаються у початковий стан (застосовується реституція).

Приписи статті 228 ЦК України встановлюють два окремих види недійсності правочинів: ті що порушують публічний порядок і є нікчемними; ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними, недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах установлених законом (частина третя статті 215 ЦК України).

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (частина друга статті 228 ЦК України).

Так, умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому, носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб. Відповідні обставини повинні бути відображені в мотивувальній частині судового рішення про визнання недійсним правочину як такого, що вчинений юридичними особами із завідомо суперечною інтересам держави та суспільства метою. Зокрема, слід установити персоналії посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник, тощо.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для визнання договору, укладеного між відповідачами, недійсним, позивач вказує на наявність вироку Святошинського районного суду міста Києва від 23.02.2016 у справі №759/1503/16-к ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Святошинського районного суду міста Києва від 23.02.2016 у справі №759/1503/16-к ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво) та встановлено факт фіктивності діяльності ТОВ "Інвест Проджект ЛТД".

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, за грошову винагороду та в інтересах невстановлених осіб, вчинив дій щодо перереєстрації на себе ТОВ "Інвест Проджект ЛТД". При цьому, ОСОБА_1 не мав наміру займатись підприємницькою діяльністю та не здійснював такої діяльності, угоди фінансового характеру не складав, печаткою підприємства не користувався, а реєстраційні і установчі документи підприємства передав невстановленій досудовим розслідуванням особі, що надало змогу останній вести незаконну господарську діяльність, а саме: складати від імені ОСОБА_1 як директора TOB "Інвест Проджект Лтд" необхідні документи фінансово-господарської діяльності (договори, податкові, видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші документи), звітні документи даного підприємства по сплаті податків, які зовні складені вірно, але фактично не відповідають дійсності та надали змогу перераховувати грошові кошти без фактичного проведення фінансово-господарських операцій, тобто в подальшому невстановлена досудовим розслідуванням особа використала печатку, статутні документи та реквізити TOB "Інвест Проджект Лтд" для відображення в податковій та бухгалтерській звітності підприємства і його контрагентів операцій, які не відповідають дійсності.

Тобто, оспорюваний правочин вчинено поза волею ОСОБА_1 як директора TOB "Інвест Проджект Лтд", оскільки останній фінансово-господарською діяльністю товариства не займався та не мав наміру займатися такою діяльністю.

Частиною другою статті 74 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінальний процесуальний кодекс України (далі - КПК України).

Відповідно до частини першої статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частина четверта статті 95 КПК України визначає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, вина особи, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним) сторонами правочину або однією зі сторін, може бути встановлена виключно у відповідному вироці суду.

Отже, первинні документи є неналежними, адже підписані особою, яка значилась директором товариства, проте фактично ніякого відношення до діяльності товариства не мала, що встановлено в межах розслідування кримінальної справи за фактом вчинення фіктивного підприємництва.

Статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

При цьому, згідно статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що статус фіктивного підприємства встановленого в рамках кримінальної справи за ст. 205 КК України не є єдиною підставою для визнання правочину недійсним на підставі ст. 228 ЦК України.

Так, ст. 228 ЦК України встановлено два окремих види недійсності правочинів: ті що порушують публічний порядок і є нікчемними, і ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства і є оспорюваними, недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах установлених законом (ч.3 ст. 215 ЦК України).

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладення договору від 22.05.2015 №146 вчинено в межах фіктивного підприємництва TOB "Інвест Проджект Лтд", такий договір не був укладений для здійснення реальних господарських взаємовідносин, а спрямований зокрема на отримання податкової вигоди шляхом незаконного формування податкового кредиту та витрат, відповідно, такий правочин не відповідає інтересам держави і суспільства, а тому наявні підстави для визнання договору від 22.05.2015 №146 недійсним.

Крім того, згідно позовних вимог податковий орган просив суд визнати недійсним договір від 22.05.2015 №146, укладений між ТОВ "Інвест Проджект ЛТД" і ТОВ "Ізодром".

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції прийняв рішення за відсутності в матеріалах справи належним чином засвідчених письмових доказів, а саме договору від 22.05.2015 № 146.

Так, суд першої інстанції зазначав, що в матеріалах справи наявна лише копія договору від 22.05.2015 №146, а також копії акту від 30.06.2015 №ОУ-02384 здачі-прийняття робіт, картки рахунку 631 ТОВ "Ізодром", податкові накладні від 22.05.2015 №10 та від 29.05.2015 №34. До суду оригінал договору не подавався, оскільки втрачений та не може бути засвідчена належним чином.

Наразі, ТОВ "Ізодром" подано до суду акт від 01.05.2019 №1-01/05/2019 про встановлення нестачі документів та доповідна записка від 01.05.2019 щодо виконання наказу про проведення службового розслідування №10 від 21.02.2019 згідно яких встановлено нестачу договору від 22.05.2015 №146.

Одночасно, представник ТОВ "Ізодром" не заперечував наявності господарських взаємовідносин між ТОВ "Ізодром" та ТОВ "Інвест Проджект ЛТД" на умовах договору від 22.05.2015 №146.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.201.1 ст. 201, п. 187.1 ст. 187 ПК України, згідно яких, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно п. 201.7 ст. 201 ПК, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс); п. 201.10. згідно якого, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Отже, передумовою для складання податкової накладної є існування договірних відносин між сторонами, тобто факт укладення правочину.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявна податкова накладна від 29.05.2015 № 34, виписана ТОВ "Інвест Проджект ЛТД" на користь ТОВ "Ізодром" , яка є додатковим підтвердженням факту існування договірних відносин між сторонами.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Проджект ЛТД",Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізодром" про визнання договору недійсним.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Волинської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд.

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізодром" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04.09.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді А.Ю.Кучма,

О.Є.Пилипенко