Справа № 160/7325/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2019 року Справа № 160/7325/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
01.08.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про зобов`язання Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299 та з рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299, що належать позивачу.
Ухвалою судді від 19.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №160/7325/19.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він мав заборгованість перед органами державної фіскальної служби зі сплати єдиного соціального внеску, яку погасив у травні 2018 року; відповідач всупереч вимог закону не зняв накладені ним арешти на кошти боржника, тоді як відкритих виконавчих проваджень щодо нього вже немає; при зверненні до відділу позивачу було відмовлено у знятті арешту з рахунків.
Копія ухвали суду направлена на електронну адресу відповідача, проте останній правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань не подавав.
Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Шевченківського (Бабушкінського) відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебували наступні виконавчі провадження:
1) ВП №43039545 з примусового виконання вимоги №Ф-280 виданої 17.02.2014 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська заборгованості у розмірі 108,00 грн.
13.10.2014 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №43039545 винесено постанову про арешт коштів боржника, на підставі якої було накладено арешт на рахунки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299 та № НОМЕР_2 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299.
30.10.2014 року виконавчий документ у ВП №4303545 повернено на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»;
2) ВП №45110615 з примусового виконання вимоги №Ф-1561 виданої 05.09.2014 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська заборгованості у розмірі 1215,90 грн.
02.12.2014 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №45110615 винесено постанову про арешт коштів боржника, на підставі якої було накладено арешт на рахунки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299 та № НОМЕР_2 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299.
30.11.2015 року виконавчий документ у ВП №45110615 повернено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;
3) ВП №46229947 з примусового виконання вимоги №Ф-917/1 виданої 21.11.2014 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська заборгованості у розмірі 5087,45 грн.
10.03.2015 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №46229947 винесено постанову про арешт коштів боржника, на підставі чого було накладено арешт на рахунки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299 та № НОМЕР_2 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299.
30.11.2015 року виконавчий документ у ВП №46229947 повернено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;
4) ВП №49997766 з примусового виконання вимоги №Ф-738-25/У виданої 06.11.2015 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська заборгованості у розмірі 8511,30 грн.
09.02.2016 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №49997766 винесено постанову про арешт коштів боржника, на підставі чого було накладено арешт на рахунки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299 та № НОМЕР_2 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299.
27.04.2016 року виконавчий документ у ВП №49997766 повернено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;
5) ВП №52019549 з примусового виконання вимоги №Ф-738-25/У виданої 25.05.2016 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська заборгованості у розмірі 909,48 грн.
22.08.2016 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №49997766 винесено постанову про арешт коштів боржника, на підставі чого було накладено арешт на рахунки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299 та № НОМЕР_2 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299.
27.07.2017 року виконавчий документ у ВП №52019549 повернено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з проханням зняти арешт з його рахунків, однак відділом відмовлено у знятті арештів та запропоновано звернутись до суду.
З листа ПАТ «КБ «ПриватБанк» за вих. №20.1.0.0.0/7-190610/2546 від 12.06.2019 року вбачається, що арешти на рахунки ОСОБА_1 накладені на підставі постанов державних виконавців від 13.10.2014 року ВП №43039545, від 02.12.2014 року ВП №45110615, від 10.03.2015 року ВП №46229947, від 09.02.2016 року ВП №49997766, від 22.08.2016 року ВП №52019549.
На адвокатський запит адвоката, з яким позивачем укладений договір про правову допомогу, Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції надано відповідь за вих. №757287 від 22.07.2019 року із інформацією щодо зазначених вище виконавчих проваджень, повідомлено, що матеріали виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, окрім ВП №52019549, щодо якого надано копію постанови про арешт коштів боржника від 22.08.2016 року.
Як вбачається з матеріалів справи, не зважаючи на закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу, арешти у вищевказаних виконавчих провадженнях державними виконавцями не зняті, відповідні постанови не винесені, у зв`язку із чим, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд використовує нормативно-правові акти, які були чинними на час винесення спірних рішень та/або вчинення спірних дій.
Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) набрав чинності 05.10.2016 року.
До набрання чинності цим законом, діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).
Частиною першою статті 1 Закону №606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Згідно частини 5 статті 60 Закону №606-XIV у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Також, суд наводить відповідні положення закону, чинного з 05.10.2016 року.
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Положеннями частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII визначено, що арешт може бути знятий за рішенням суду.
Як встановлено судом та було зазначено вище, державним виконавцем при винесенні постанов про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу, зокрема, у виконавчих провадженнях №43039545, №4511061, №46229947, №49997766, №52019549, арешт накладений на майно (кошти, рахунки) боржника не знято.
Таким чином, державними виконавцями не застосовано наслідків, передбачених законом у разі завершення виконавчого провадження, у зв`язку із чим, суд вважає заявлений позов обґрунтованим.
Поряд з цим, розглядаючи заявлені позовні вимоги про зобов`язання відповідача зняти арешт з відповідних рахунків, суд зазначає про неможливість застосування таких наслідків, оскільки виконавець не може вчиняти будь-яких дій у закінченому/завершеному виконавчому провадженні, у тому числі, яке знищено.
Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених законом заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог згідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки це необхідно для ефективного захисту порушених прав позивача допущеною бездіяльністю відповідача по невинесенню постанови про зняття арешту, накладеного на рахунки боржника.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування арешту належних позивачеві рахунків в установах банку, який накладений постановами від 13.10.2014 року ВП №43039545, від 02.12.2014 року ВП №45110615, від 10.03.2015 року ВП №46229947, від 09.02.2016 року ВП №49997766, від 22.08.2016 року ВП №52019549.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Скасувати арешт коштів на рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299, належних ОСОБА_4 , який був накладений на підставі постанов від 13.10.2014 року ВП №43039545, від 02.12.2014 року ВП №45110615, від 10.03.2015 року ВП №46229947, від 09.02.2016 року ВП №49997766, від 22.08.2016 року ВП №52019549.
Рішення суду за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядок, визначений ст.272 КАС України.

Рішення суду за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядок, встановлений ч. 6 ст.287 КАС України.

Суддя В.В. Кальник