Справа № 756/5304/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 вересня 2019 року № 756/5304/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві

про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві (надалі також - ГУ ПФУ в м.Києві, Управління, відповідач) в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо недоплати пенсії, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату недоплаченої суми заборгованості по пенсії за період, який виникне в результаті перерахунку, починаючи з 1997 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27.04.2018 в порядку п.2 ч.1 ст.29 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява ОСОБА_1 передана до Окружного адміністративного суду міста Києва за підсудністю.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу передано на розгляд судді Смолію І.В.

Ухвалою суду від 11.06.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва вважаючи протиправним застосування відповідачем при розрахунку суми пенсії норм постанов Кабінету Міністрів України, а не Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки діяльність державним органів повинна бути спрямована на виконання конституційних норм, а не підзаконних нормативно-правових актів, що йдуть в розріз з нормами Конституції України. Крім того посилається на недотримання відповідачем при перерахуванні пенсії ч.3 ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Також позивач вказує на низький розмір додаткової пенсії, як інваліду ІІІ групи у розмірі 284,70 грн. та просить здійснити перерахунок пенсії із урахуванням 5 календарних днів на яких затримали зміну в зоні Чорнобильської атомної електростанції (надалі також - Чорнобильська АЕС, ЧАЕС), без застосування методу розрахунку характерного для виконання робіт вахтовим методом, та здійснити виплату різниці пенсії, з 1997 року.

Відповідач скористався своїм правом та 12.07.2018 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) подав відзив на позовну заяву в якому просив суд у задоволенні позову відмовити у зв`язку із відсутністю протиправних діянь з боку Управління, оскільки пенсія нараховується у відповідності до норм діючого законодавства та вказав на відсутність підстав щодо врахування у пенсію надурочного часу, оскільки позивач працював вахтовим методом та обчислення проводилось відповідно до одного місяця. Крім того зазначає про порушення позивачем строку звернення до суду, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.12.2018 судом витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 та документально підтверджену інформацію щодо звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з вимогою про перерахунок пенсії з інформацією щодо розгляду такого звернення, якщо воно було.

22.12.2018 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) відповідачем подано копію пенсійної справи, останній документ якої, розпорядження на перерахунок пенсії, датований - 01.05.2016; при цьому щодо звернення позивача про перерахунок пенсії не надано жодної інформації.

Відповідно до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до І категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 та вкладка НОМЕР_3 до нього.

На обліку, як інвалід ІІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебуває в ГУ ПФУ в м.Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював водієм в Комунальному автотранспортному підприємстві АТП №13027 (надалі також - АТП 13027) та у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС був відряджений з підприємства для ліквідації насідків аварії, а саме в період з 03-05.05.1986, 23-27.05.1986, 04-08.06.1986 здійснював вивіз населення, яке підлягало евакуації із м.Чорнобиль; з 31.07.1986-18.08.1986 здійснював перевезення вахтового персоналу і інших працівників ЧАЕС (копія маршрутного листа від 10.05.1995 №60 довідка від 16.10.1998 №542).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення встановлено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (надалі також - Закон №796-ХІІ).

Згідно ч.1,4 ст.15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами; видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону №796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством, аналогічна норма міститься в п.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 №1210 (надалі також - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, отриманого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст.ст.54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до п.7 Порядку пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Згідно з п.3 Порядку у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження: менш, як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що якщо робота проводилася вахтовим методом, визначення тривалості роботи у зоні відчуження і заробітної плати для обчислення пенсії здійснюється виходячи з того, що одна повна вахта (не менш, як 14 робочих днів підряд) вважається повним місяцем.

У відповідності до пп.4 п.3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження: менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Разом із тим відповідач посилався на те, що у даному випадку має застосовуватись п.4 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідності до якого, якщо робота проводилася вахтовим методом, визначення тривалості роботи у зоні відчуження і розрахунок заробітної плати для обчислення пенсії здійснюється виходячи з того, що одна повна вахта (не менш, як 14 робочих днів підряд) вважається повним місяцем.

Із тексту пунктів 3 та 4 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вбачається, що не всі учасники ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи працювали за вахтовим методом.

Як вбачається з копії пенсійної справи ОСОБА_1 , питання вахтового методу та відповідно спосіб оплати, який потрібно застосувати, розглядався органами пенсійного фонду ще з 1997 року. Зокрема з листа Головного управління соціального захисту населення КМДА від 04.03.1998 №02-321ор (а.с.75) вбачається, що при перерахунку пенсії за заявою позивача постало питання розбіжності сум в актах перевірки довідок про заробітну плату на підставі яких і призначалась пенсія позивачу та чи був ОСОБА_1 відряджений для виконання робіт по ліквідації наслідків на ЧАЕС, чи працював вахтовим методом, оскільки Київським автотранспортним підприємством 13027, надавались суперечливі дані.

При цьому питання перерахунку пенсії виникало і надалі, оскільки нарахування доплат за роботу в зоні не було підтверджено первинними документами за місцем роботи (а.с.88).

Позивач заперечував, що робота по ліквідації наслідків на ЧАЕС велась вахтовим методом (а.с.101) та просив перерахувати пенсію з підстав затримки наступної зміни працівників на три дня (довідка від 16.10.1998 №542).

З матеріалів справи вбачається, що Комунальним автотранспортним підприємством №13027 листом від 21.09.2000 №455 повідомлено, що накази та розрахунки на преміювання працівників знищені, преміювання працівників АТП 13027 за якісне та своєчасне виконання завдань здійснювалось на підставі положень включених до колективного договору, прийнятого на загальних зборах трудового колективу 12.02.1986 та зареєстрованого в комітеті профспілок робітників автомобільного транспорту та шосейних доріг 26.03.1986, реєстраційний номер 3, а також постанови Ради Міністрів Української РСР та Українською Радою Професійних Спілок №207-7 від 10.06.1986 і проводились із фонду заробітної плати в розмірі 40%, що носило постійний характер.

Відповідно до довідки від 16.10.1998 №542 Мінського Собесу м.Києва вбачається, що у зв`язку із відсутністю зміни, з 31.08.1986 по 15.08.1986 її затримали на 3 дня, у зв`язку з чим була виплачена заробітна плата до 18.08.1986, відповідно до відомості за серпень 1986.

При цьому розрахунок пенсії в подальшому ґрунтувався на довідці, яке надало Комунальне автотранспортне підприємство 13027 від 17.02.2000 №252 (а.с.107) згідно якого періодами вахтового методу роботи ОСОБА_1 визначені: 03.05.1986 - 05.05.1986, 23.05.1986-27.05.1986, 04.06.1986-08.06.1986, 31.07.1986-18.08.1986. Як вбачається з копії листа ГУПФУ в м.Києві від 15.02.2016 №2919/02, пенсію обчислено із середньомісячного заробітку визначеного в період роботи в зоні відчуження саме з 01.08.1986 по 31.08.1986, тобто із урахуванням п.4 Порядку, а тому додаткового обрахунку днів у яких була відсутня наступна зміна, у відповідача відсутня.

При цьому, досліджуючи матеріали справи, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Позивач був відряджений та брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 03.05.1986 - 05.05.1986, 23.05.1986-27.05.1986, 04.06.1986-08.06.1986, 31.07.1986-18.08.1986, що підтверджується довідкою виданою Комунальним автотранспортним підприємством 13027, виданою на підставі особових рахунків, табелів робочого часу, іншими первинними документами та працював водієм, зокрема здійснював вивіз населення, яке підлягало евакуації із м.Чорнобиль, а в період з 31.07.1986 по 18.08.1986 здійснював перевезення вахтового персоналу і інших працівників ЧАЕС (копія маршрутного листа від 10.05.1995 №60 довідка від 16.10.1998 №542). Оплата праці проводилась Комунальним автотранспортним підприємством 13027 із встановленою тарифною ставкою - 0,947 крб.(а.с.54)

Згідно довідок від 27.11.1997 №674 та від 28.07.1997 №257 Комунального автотранспортного підприємства 13027, вбачається, що вахтовий метод роботи в зоні ЧАЕС працівникам АТП 13027 почався з 01.04.1987, який був затверджений наказом №154 від 04.05.1987 разом із положенням про оплату праці працівників, які працювали вахтовим методом і були відрядженні для виконання робіт, затверджених і обговорених з профсоюзним комітетом 01.04.1987. Тривалість вахти не менше 15 днів.

Відповідно до п.1 Наказу МЕІЕ СРСР від 17.07.1986 №331 встановлено, що організація експлуатаційних, ремонтних, будівельно - монтажних та інших робіт в тридцяти кілометровій зоні здійснюється вахтовим методом відповідно до Тимчасового положення про вахтовий метод організації робіт на Чорнобильській АЕС.

Згідно п. 1.2. Тимчасового положення вахтовий метод організації робіт здійснюється змінним (вахтовим) персоналом, який в період перебування на об`єктах мешкає в спеціально створених селищах.

Пунктом 1.3. Тимчасового положення встановлено, що рішення про перехід підприємства (об`єднання), організації та установи в цілому або окремих структурних підрозділів чи груп робітників на вахтовий метод організації робіт приймається керівником підприємства (об`єднання), організації та установи за погодженням з відповідним комітетом профсоюзу.

Як зазначає в своєму Листі Міністерство праці та соціальної політики України №03-3/1652-018-2 від 13.04.2001, вахтовий метод організації робіт в зоні ЧАЕС у червні 1986 застосовувався відповідно до Тимчасового порядку оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, які приймали участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганні забрудненню навколишнього середовища (роз`яснення Держкомпраці СРСР і ЦК профспілок робітників електростанцій і електротехнічної промисловості від 26.05.1986).

Працівникам підприємств і організацій, тимчасово переведеним і відрядженим з інших підприємств для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, які виконували зазначені роботи вахтовим методом, виплачувались добові у відповідності з пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986.

При цьому, як встановлено судом, добові позивачеві не виплачувались, розрахунок проводився іншим чином, що вже не підпадає під вахтовий метод.

Міністерство праці та соціальної політики України у Листі від 13.04.2001 № 03-3/1652-018-2 зазначило, що відповідно до абз.4 пп.1 п.1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 (207с-86-п ) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, відряджених у зону відчуження для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-, 3-, 2- кратному розмірах тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи.

Із довідки Комунального автотранспортного підприємства 13027 №520 від 07.10.1998 вбачається, що саме така кратність розмірів тарифної ставки була застосована до позивача при проведенні оплати робіт.

Працівникам підприємств, організацій і установ, які були відряджені для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганню забруднення навколишнього середовища, а також переведеним у штат ЧАЕС і інших підприємств, нарахування заробітної плати провадилося за місцем відрядження. Таким працівникам надавалась довідка в розрізі видів нарахувань у двох екземплярах, один із яких направлявся в бухгалтерію підприємства, яке відряджало працівника, для відображення по обліку заробітної плати. Відповідно до п.18 Тимчасового порядку оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, які приймали участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганні забрудненню навколишнього середовища, відрядженому працівнику надавалась (в руки) також довідок установленого зразка про участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС для надання йому пільг по пенсійному забезпеченню і додатковій відпустці. Сума нарахованої заробітної плати перераховувалась на розрахунковий рахунок підприємств, які командирували зазначених працівників. Середньомісячна заробітна плата, що зберігалась за працівником за період службового відрядження за його основним місцем роботи, нараховувалась і виплачувалась, відповідно до чинного законодавства, за рахунок коштів підприємства.

Як вже зазначалося вище, із довідки Комунального автотранспортного підприємства 13027, вбачається, що ОСОБА_1 під час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС залишався працівником АТП-13027 і у ньому ж отримував оплату роботи за підвищеними ставками.

Відповідно до статей 50, 54 Закону №796-ХІІ, позивач, як особа, віднесена до 1 категорії мав право на отримання пенсії як інвалід ІІІ групи в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, а також на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011, «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011, «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012, «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 (зі змінами внесеними Законом від 31 липня 2014 року), «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 встановлено, що у 2011 - 2015 роках положення, зокрема, статей 50, 54 Закону № 796- XII, застосовуються у порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 - 2015 роки.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч.3 ст.46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.21 Конституції України.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного Кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

У рішенні Конституційного суду України по справі №18/183-97 від 03.10.1997 року зазначається, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи вищевикладене, Кабінет Міністрів України уповноважений на підставі конкретних положень закону, прийнятого Верховною Радою України, та з метою забезпечення проведення політики у сфері соціального захисту визначати розміри соціальних виплат. Відповідні акти Кабінету Міністрів України є обов`язковими для виконання (ч.1 ст.117 Конституції України).

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 20.02.2018 справа №433/1439/17 (адміністративне провадження №К/9901/1522/17).

Враховуючи вищевикладене, позивач є постраждалою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи, а, отже, підпадає під дію постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 №1210.

Щодо питання пропущення строків звернення ОСОБА_1 до суду, суд зазначає наступне.

В обґрунтування пропущення строків звернення до суду, позивач посилається на Закон України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», а саме право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю особи, не обмежується строком давності.

Проте суд вважає посилання позивача на вказаний Закон помилковим, оскільки дія даної норми не розповсюджується на правовідносини з приводу яких позивач звернувся із позовною заявою.

Крім того, відповідно до ст.90 зазначеного Закону всі вимоги цього Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання цим Законом чинності, тобто починаючи з 21.03.1995.

Актом спеціального законодавства, дія якого спрямована на реалізацію конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення України та встановлює відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Абзацом 3 ч.2 ст.1 цього Закону передбачено, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується, зокрема, на принципі соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ст.70 Закону №796-ХІІ, закріплено право громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, захищати у відповідних державних, судових органах свої законні інтереси та інтереси своїх дітей. При цьому зазначеним Законом строк звернення до суду з адміністративним позовом не встановлено.

З огляду на викладене під час вирішення питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду з позовами про перерахунок та виплату пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідно керуватися нормами ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений шестимісячний строк.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підтягають задоволенню в межах шестимісячного строку з моменту звернення до суду, який передує дню звернення до суду з позовом - 05.12.2017.

Відповідно до ст.244 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета перегукується зі ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги ст.13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві здійснити перерахунок пенсії з урахуванням вимог п.4 ч.3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 з урахуванням фактично відпрацьованого часу при ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС, з урахуванням виплачених сум з 05.12.2017.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5- 11, 19, 72-77, 90, 241- 246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м.Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

2.Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська,16; ) в частині відмови перерахунку пенсії позивачу відповідно до вимог п.4 ч.3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210.

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська,16; ) здійснити перерахунок пенсії з урахуванням вимог п.4 ч.3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 з урахуванням фактично відпрацьованого часу при ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС, з урахуванням виплачених сум з 05.12.2017.

3. В частині інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій