Справа № 120/2092/19-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 вересня 2019 р. Справа № 120/2092/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 31.01.2019 вона отримала податкову вимогу про сплату боргу №Ф-239034-55 від 06.11.2018, згідно якою їй нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік та за 9 місяців 2018 року в розмірі 15819,54 грн. За наслідками адміністративного оскарження, рішенням №11761/6/99-99-11-05-02-25 від 13.03.2019, скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу без змін. Крім того, 26.02.2019 вона отримала ще одну вимогу за №Ф-239034-55 від 07.02.2019, згідно якою їй нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 та 2018 роки в розмірі 18276,72 грн. Разом із тим, дані вимоги позивач вважає протиправними, адже постановою Господарського суду Вінницької області від 02.09.2014 по справі №5/38/200/5003 її визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, що в силу положень ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» свідчить про відсутність у неї жодних зобов`язань, в тому числі зі сплати податків та зборів.

З огляду на вище викладене, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 05.07.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні відповідно до статті 262 КАС України). Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що позивач, згідно даних «Податковий блок» зареєстрована 29.07.2005 Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області, номер державної реєстрації 354717, організаційно-правова форма-81-фізична особа, яка отримала доходи від підприємницької діяльності, взята на облік в Немирівське управління ГУ ДФС у Вінницькій області за № 399 від 29.07.2005 та перебувала на обліку як платник єдиного внеску за № від 10.09.2003. В даний час стан платника податків - припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті), дата проведення державної реєстрації припинення - 13.02.2019, номер проведення державної реєстрації припинення 6000542 Причина зняття з обліку платника податків - судове рішення про визнання банкрутом, дата прийняття рішення про припинення - 15.08.2018. Дата зняття з обліку платника податків - 13.02.2019. За даними інформаційної системи органів ДФС, станом на 23.07.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 18276,72 грн., яка виникла внаслідок несплати поточних нарахувань. Також зазначив, що відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника ЄВ одночасно із зобов`язаннями із сплати ЄВ зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами, зобов`язання із сплати ЄСВ виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

08.08.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 29.07.2005 Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області.

В подальшому, постановою Господарського суду Вінницької області від 02.09.2014 по справі №5/38/200/5003 ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

За результатами ліквідаційної процедури, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 15.08.2018, серед іншого, встановлено відсутність майна та грошових коштів у ФОП ОСОБА_1 , в зв`язку з чим затверджено остаточний звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, в результаті чого припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , а провадження у справі №5/38/200/5003 закрито.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведено 13.02.2019, запис №6000542.

Разом із тим, як зазначає позивач у позовній заяві, 31.01.2019 вона отримала податкову вимогу про сплату боргу №Ф-239034-55 від 06.11.2018, згідно якою їй нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік та за 9 місяців 2018 року в розмірі 15819,54 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, рішенням №11761/6/99-99-11-05-02-25 від 13.03.2019, скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу без змін.

Крім того, 26.02.2019 вона отримала ще одну вимогу за №Ф-239034-55 від 07.02.2019, згідно якою їй нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 та 2018 роки в розмірі 18276,72 грн.

Проте, за наслідками адміністративного оскарження, рішенням №16374/6/99-99-11-05-02-25 від 08.04.2019, скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу без змін.

Не погоджуючи із зазначеними вище податковими вимогами, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція №449).

Так, положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції №449).

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За вимогами п. 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

В даному ж випадку, заперечуючи проти задоволення даного позову, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що за даними інформаційної системи органів ДФС, станом на 23.07.2019 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 18276,72 грн., яка виникла внаслідок несплати поточних нарахувань за 2017-2018 роки.

Разом із тим, як уже було встановлено судом вище, постановою Господарського суду Вінницької області від 02.09.2014 по справі №5/38/200/5003 ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Із наведеного слідує, що починаючи з 02.09.2014 у ФОП ОСОБА_1 не виникає жодних додаткових зобов`язань, в тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Разом із тим, як слідує із матеріалів справи, заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, що відображена в оскаржуваних податкових вимогах, виникла у позивача внаслідок несплати поточних нарахувань за 2017-2018 роки, тобто уже після відкриття ліквідаційної процедури, що суперечить положенням ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Крім того, суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що зобов`язання із сплати єдиного соціального внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу), адже відповідне зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску виникло у позивача уже в період дії ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_1 , що суперечить ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Враховуючи вище викладене, нарахування позивачу зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску за 2017 та 2018 роки, тобто в період дії ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_1 , коли остання звільнення від будь-яких додаткових зобов`язань, в тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на думку суду, є необґрунтованим.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові вимоги Головного управління ДФС у Вінницькій області №Ф-239034-55 від 06.11.2018 та №Ф-239034-55 від 08.02.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Головне управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 05.09.2019.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна