Справа № 140/1675/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1675/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_17,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до Ковельської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради №134 від 11.04.2019 «Про відмову в наданні дозволу на переведення квартири з житлового фонду в нежитловий».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі звернулися до відповідача із відповідними документами та заявою про надання дозволу на переведення житлових приміщення по АДРЕСА_1 , що належить їм на праві приватної спільної власності, у нежиле шляхом розробки проекту та переведення з житлового фонду в нежитловий для влаштування торгово-офісного приміщення. Однак рішенням від 11.0.2019 №134 «Про відмову в наданні дозволу на переведення квартири з житлового фонду в нежитловий» вирішено відмовити позивачам у задоволені заяви.

Позивачі вважають таке рішення незаконним, оскільки в ньому не вказано причин відмови в переведенні квартири з житлового фонду в нежитловий. З огляду на вказані підстави позивачі просять позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 04.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.1-1а).

Ухвалою суду від 05.08.2019 замінено первісного відповідача - Ковельську міську раду Волинської області на належного - Виконавчий комітет Ковельської міської ради (а.с.117-120).

Відповідач у відзиві на адміністративний позов від 19.08.2019 №19.07/87 (а.с.138-140) позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що громадянка ОСОБА_4 звернулась до Ковельського міського голови із заявою, у якій надала пояснення з мотивів своєї категоричної відмови у переведенні квартирі позивачів з житлового фонду в нежитловий, а також 27.03.2019 у виконавчий комітет Ковельської міської ради надійшла колективна заява КО-657 від громадян ОСОБА_18, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16, у якій останні повідомили про незгоду з наміром переведення квартири АДРЕСА_2 із житлової в нежитлову. Згідно з пунктом 1.11 Порядку переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери і нежитлових приміщень у житлові в місті Ковелі, затвердженому рішенням Ковельської міської ради від 26.04.2012 №22/10, переведення приміщень та спорудження будь-яких прибудов до приміщень (квартир, будинків), що розміщуються у житлових будинках дозволяється за наявності письмової згоди на це балансоутримувача та власників прилеглих квартир житлового будинку (прилеглими вважаються приміщення, які мають спільні стіни або знаходяться безпосередньо над чи під приміщеннями, які переводяться або до яких здійснюється прибудова). В порушення вимог вказаного Порядку позивачі не надали до заяви письмової згоди повнолітніх власників (наймачів) суміжних квартир чи приміщень (на поверсі, вище та нижче на один поверх).

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні свого представника не направив, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника виконавчого комітету Ковельської міської ради за наявними у справі матеріалами (а.с.152).

Заслухавши представника позивачів, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2018 №№120974488, 120974652 і зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№25760699, 25760723 відповідно (а.с.21-22).

Вказана квартира розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з чотирьох кімнат житловою площею 46,60 кв.м., загальна площа квартири 62,30 кв.м., що підтверджується технічним паспортом, виданим Комунальним підприємством «Волиське обласне бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2019 (а.с.23-25).

Позивачі звернулися до Ковельської міської ради із заявою про надання дозволу на переведення із житлового в нежитловий фонд житлового приміщення (квартири), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить їм на праві приватної власності, з подальшою реконструкцією під торгово-офісне приміщення та здійснення в ньому підприємницької діяльності.

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради №134 від 11.04.2019, позивачам відмовлено у наданні дозволу в переведенні квартири АДРЕСА_2 , з житлового фонду в нежитловий (а.с.8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено зміст права власності, зокрема це право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

За правилами частини першої статті 320 цього ж Кодексу власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Частиною п`ятою статті 319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Житло є специфічним об`єктом права власності, тому свобода використання житла його власниками обмежується нормами, спрямованими на схоронність жилих приміщень та не порушення прав інших осіб, зокрема, інших мешканців жилого будинку. При цьому, право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності в порядку та з обмеженнями, встановленими законом, прямо закріплене статтею 320 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 6 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до статті 8 ЖК УРСР переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 7, частини першої статті 8 ЖК УРСР у виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням виконавчого комітету обласної і міської ради народних депутатів.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-XIV під час організації та виконання будівельних робіт не повинні бути порушені права та інтереси суміжних землекористувачів, а також власників будинків і споруд.

Статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №2780-XII передбачено, що при здійснені містобудівної діяльності повинні бути забезпеченні, зокрема, урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів об`єктів нерухомості, що оточують місце будівництва.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження, але з урахуванням інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.

Отже, за нормами чинного законодавства, для проведення перебудови та переобладнання житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані в обов`язковому порядку отримати згоду власників суміжних приміщень.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №2а-4383/10/1412 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Таким чином, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. А відтак, виконавчий орган міської ради вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Інтерсплав проти України» (№803/02) Європейський Суд з прав людини наголосив, що втручання державних органів в право власності має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

У своєму рішенні «Ян та інші проти Німеччини» (Jahn and Others v. Germany №46720/99, №72203/01 і №72552/01) Європейський суд з прав людини зазначив: «Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції містить три чітко сформульовані норми [три чітко сформульовані правила]: перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та передбачає умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів… Ці норми не є окремими, а пов`язані між собою. Друга і третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, і, відповідно, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі».

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Зміст наведеної практики Європейського суду з прав людини як судового органу, що вправі надавати тлумачення положенням Конвенції, які Україна визнала обов`язковими для застосування, свідчить, що передумовою прийняття суб`єктом владних повноважень того чи іншого рішення, яке певним чином обмежує право особи, повинно бути виправдане та жодним чином не порушувати баланс інтересів як держави у цілому, так і кожної особи окремо.

Так, на виконання повноважень у сфері управління об`єктами житлово-комунального господарства рішенням Ковельської міської ради від 26.04.2012 №22/10 затверджено Порядок переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери і нежитлових приміщень у житлові в місті Ковелі (далі - Порядок №22/10).

Відповідно до пункту 1.11 Порядку №22/10 переведення приміщень та спорудження будь-яких прибудов до приміщень (квартир, будинків), що розміщуються у житлових будинках, дозволяється за наявності письмової згоди на це балансоутримувача та власників прилеглих квартир житлового будинку (прилеглими вважаються приміщення, які мають спільні стіни або знаходяться безпосередньо над чи під приміщеннями, які переводяться або до яких здійснюється прибудова).

Згідно з пунктом 2.4 вказаного Порядку виконком на підставі поданих матеріалів приймає рішення про надання дозволу або відмову в наданні дозволу на переведення житлових приміщень із житлового фонду в нежитловий із зазначенням функціонального призначення, в яке планується перевести приміщення.

Отже, Порядком переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери і нежитлових приміщень у житлові в місті Ковелі, затвердженим рішенням Ковельської міської ради Волинської області від 26.04.2012 №22/10, передбачено, що переведення житлових приміщень, що розміщуються у багатоквартирному будинку, дозволяється лише за наявності письмової згоди власників (наймачів) суміжних квартир чи приміщень.

Вказаний Порядок як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент розгляду справи є чинним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом із заявою про надання дозволу на переведення житлового приміщення (квартири, що розташована АДРЕСА_2 ) у нежитлове під розміщення торгово-офісного приміщення, подано копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, план квартири, технічну характеристику квартири, лист ремонтного житлово-комунального підприємства №1, заяви співвласників промислового магазину по АДРЕСА_3 та заяву власника квартири АДРЕСА_4 (а.с.10-25).

При цьому ОСОБА_2 звернулася письмово до ОСОБА_4 із заявою, в якій просила надати дозвіл на переведення належної позивачці1 квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться безпосередньо під належною останній квартирою АДРЕСА_5 в тому ж житловому будинку, в нежитлове приміщення для розміщення об`єкта невиробничої сфери - офісу (а.с.11)

Однак, виказуючи свою незгоду із наміром ОСОБА_2 перевести квартиру АДРЕСА_2 із житлової в нежитлову, ОСОБА_4 звернулась до Ковельського міського голови із зверненням Ш-600 від 20.03.2019, у якому аргументовано надала пояснення мотивів своєї категоричної відмови (а.с.81).

Разом з тим 27.03.2019 у виконавчий комітет Ковельської міської ради надійшла колективна заява КО-657 від громадян ОСОБА_18 (АДРЕСА_6 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_14 ), у якій останні повідомили про свою незгоду з наміром переведення квартири АДРЕСА_2 із житлової в нежитлову (а.с.82).

Таким чином, з вищевказаного слідує, що позивачами не отримано письмової згоди власників усіх суміжних житлових приміщень, які знаходяться (проживають) в житловому будинку по АДРЕСА_1 , що є підставою для відмови в наданні дозволу на переведення належної їм квартири житлової в нежитлову.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради №134 від 11.04.2019, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на переведення квартири АДРЕСА_2 з житлового фонду у нежитловий у зв`язку з ненаданням згоди всіх сусідів-мешканців будинку, квартири яких межують з даним приміщенням.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Цивільного кодексу України, Житлового кодексу Української РСР, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 09 вересня 2019 року.