Справа № 640/5137/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

04 вересня 2019 року № 640/5137/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

Київського обласного військового комісаріату

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства оборони України (надалі також МОУ, відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 2) в якому просив:

-визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 №499 та ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

-скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову в призначені одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене п.66 протоколу від 23.11.2018 № 117;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України;

-зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 №499 та ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 186 011,10 грн. та надіслати рішення про призначення одноразової грошової допомоги до Київського міського військового комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги.

Ухвалою суду від 28.03.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачі скористались своїм правом та 19.04.2019, 22.04.2019 подали відзиви на позовну заяву в якій проти позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позову.

Зокрема Міністерство оборони України посилалось на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строки звернення для розгляду питання щодо надання одноразової грошової допомоги, оскільки первинне встановлення інвалідності відбулось 18.10.2010, а із заявою позивач звернувся у 2018 році; позивач вважається постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, а інвалідність встановлено внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.

Київський обласний військовий комісаріат в поданому відзиві проти позову заперечував, посилаючись на те, що ним не було порушено норм законодавства, оскільки КМКВ розглянувши звернення, направив документи на розгляд Департаменту фінансів МОУ, як головному розпоряднику коштів.

11.05.2019 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) позивач скористався своїм правом та подав відповідь на відзиви.

Відповідно до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Підполковник ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України та 27.06.1996 був звільнений в запас на підставі п.65 підпункту «в» (за станом здоров`я) з посади командира вертолітної ескадрильї в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до експертного висновку №435 Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні №13/10 від 21.09.2010 встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язані із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.10.2010 №124426 ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІ групи довічно у зв`язку із захворюванням, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З наявної в матеріалах справи копії експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 21.09.2010 №435 вбачається, що у колишнього військовослужбовця, громадянина ОСОБА_1 , виявлено: «ГХ-2 ст.кризовий перебіг. Ранній ЦАС. ДЕ-2 ст. ХНМК в ВББ з лівобічної пірамідною недостатністю, частинами симпато-адреналовими кризами. ІХС: стенокардія напруги, ФК-2-3. А/с кардіосклероз, СН-2-Аст.Хр.гастродуоденіт. Хр.холецистит, хр.пієлонгефрит», що підтверджені медичною документацією та визнані такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 23.11.2010 позивач отримав посвідчення інваліда ІІ групи серії НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідність ІІ групи, що настало у зв`язку із захворюванням, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На підставі заяви та поданих документів, КМВК направив висновок з усіма належними документами стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Листом від 13.12.2018 №В03/3073 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що відповідно до Протоколу №117, затвердженого Міністром оборони України 23.11.2018 комісія дійшла висновку про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Згідно з витягу рішення від 23.11.2018, оформленого протоколом №117, комісія Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів, яка виразилась у ненаданні одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з позовною заявою.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (надалі також Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Положеннями п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Наведені норми законодавства України свідчать про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби не залежно від часу встановлення інвалідності.

Підпунктом 2 п.2 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 (надалі також - Порядок №499) визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які визнані інвалідами ІІ групи у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога виплачується в розмірі 54-місячного грошового забезпечення.

Разом з тим, ч.2,3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей» визначає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом 5 пп.4 п.2 Порядку №499 передбачалось, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення, виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Проте постановами Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.10.2009 та від 08.08.2011 визнано незаконним та нечинним абзац третій та п`ятий пп.4 п.2 Порядку №499, в частині визначення грошового забезпечення військовослужбовців, з мотивів їх невідповідності ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (надалі також Порядок №975), встановлено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, днем виникнення права на одноразову грошову допомогу у позивача є 18.10.2010 (дата встановлення інвалідності), а отже, відповідно до приписів п.3 Порядку №975, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись на підставі нормативно - правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності.

Зазначена правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.10.2018 в адміністративній справі № 583/3021/15-а.

Так, ч.8 ст.163 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, набрала чинності лише з 01.01.2014 відповідно до пункту 1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» №5040-VI від 04.07.2012.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в силу приписів ст.58 Конституції України, ч.8 ст.16-3 Закону №2011-XII, внесена Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» №5040-VI від 04.07.2012, набрала чинності 01.01.2014, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.01.2019 року у справі № 336/2660/17 (2-а/336/285/2017).

Позиція відповідача у оскаржуваному рішенні про те, що нова редакція Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (з 01.01.2014) не поширюється на позивача з огляду на дату звільнення також є безпідставними, оскільки отримання одноразової грошової допомоги на підставі ст.16 Закону №2011-ХІІ законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги. Отже, у спірних правовідносинах застосовується редакція ст.16 Закону №2011-ХІІ, яка діяла до 01.01.2014, оскільки інвалідність встановлена довічно у 2010 році.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.11.2018 у справі № 295/3869/17, від 30.10.2018 у справі № 760/16027/16-а, від 07.02.2019 у справі № 816/1266/16.

Таким чином, виходячи з того, що оскільки позивачу інвалідність вперше встановлена у 2010, Міністерство оборони України зобов`язане було розглянути направлені від Київського обласного військового комісаріату документи позивача у відповідності до Порядку №499, незважаючи на те, що позивач набув право отримання одноразової виплати в 2010, а звернувся про виплату одноразової грошової допомоги лише у 2018 році.

На підставі викладеного, позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерства оборони України здійснити позивачу нарахування одноразової грошової допомоги по інвалідності, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», обчисленої з розміру грошового забезпечення визначеного згідно ч.2 ст.9 цього Закону на день встановлення інвалідності II групи є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню п.66 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби оформлене протоколом №117 від 23.11.2018 в частині відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ст.244 КАС України, під час прийняття рішення суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідачів подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіту про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства оборони України подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіту про виконання рішення суду.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 11, 19, 7277, 90, 241 246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м.Києва, -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України (03168, м.Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) в призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 №499 та ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

3. Визнати протиправним та таким, що підлягає скасуванню пункт 66 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом №117 від 23.11.2018, в частині відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

4.Зобов`язати Київський міський військовий комісаріат (04112, м.Київ, вул.Т.Шамрила, 19, ) повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України.

5.Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м.Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 №499 та ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на дату настання інвалідності ІІ групи 18.10.2010 з урахуванням висновків суду.

6. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

7.Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства оборони України подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіту про виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій