Справа № 200/2951/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року справа №200/2951/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Геращенка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Тарасенко І.М.) від 12 липня 2019 року (повний текст рішення складено 12 липня 2019 року) у справі №200/2951/19-а за позовом ОСОБА_1 до Артемівського міськрайонного суду Донецької області, третя особа - територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про зміну та скасування наказів від 15.11.2018 року № 17-к, та від 21.11.2018 року № 21-к,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог про зобов`язання Артемівський міськрайонний суд Донецької області в особі голови суду протягом 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили задовольнити письмове звернення від 22.12.2018 року про зміну і скасування наказів Артемівського міськрайонного суду Донецької області «Про встановлення та виплату доплати за вислугу років судді ОСОБА_1» від 15.11.2018 року №17-к та від 21.11.2018 року №21-к, визначивши судді ОСОБА_1 3 роки 6 місяців 27 днів стажу професійної діяльності у сфері права у вигляді роботи юрисконсультом та помічником голови суду, як стажу роботи на посаді судді; стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області заборгованість з суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років за період з 05.08.2018 року по 21.11.2018 року у розмірі 61 668,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що правова позиція розрахунку стажу роботи судді, який дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років, в залежності від положення законодавства, що діяло на момент призначення (обрання) на посаду судді, є хибною, такою, що не ґрунтується на нормах ч.2 ст.137 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів», та є порушенням гарантії незалежності суддів, передбаченої п.8 ч.5 ст.48 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів». Позивач також зазначила, що лист Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, Ради суддів України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 року не є нормативно-правовим актом, за своєю правовою природою має інформативний, роз`яснювальний та рекомендаційний характер і не встановлює нових правових норм, а тому судом першої інстанції безпідставно було застосовано до спірних правовідносин. Крім того, судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано клопотання в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Крім того просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиви на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач Указом Президента України від 15.11.1995 року № 1055/95 «Про призначення суддів» була призначена суддею Артемівського міського суду Донецької області, а постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 14.12.2000 року № 2149-ІІІ обрана суддею безстроково та на теперішній час працює суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

З моменту отримання вищої юридичної освіти у 1992 році та набуття 15.11.1995 року статусу судді і зарахування на посаду судді 22.11.1995 року позивач працювала на різних підприємствах юрисконсультом, у тому числі на державній службі з 09.09.1993 року по 02.11.1993 року на посаді головного державного інспектора - юрисконсульта Артемівського міського центру зайнятості, а також з 20.03.1995 року по 21.11.1995 року на посаді помічника голови Артемівського міського суду.

26 листопада 2018 року позивач була ознайомлена з наказами голови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2018 року № 17-к та від 21.11.2018 року 21-к «Про встановлення та виплату доплати за вислугу років судді ОСОБА_1», за якими позивачу, як судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області, була призначена щомісячна доплата за вислугу років з 05.08.2018 року у розмірі 50% посадового окладу виходячи зі стажу роботи судді 24 роки 08 місяців 13 днів та з 22.11.2018 року у розмірі 60% посадового окладу виходячи зі стажу роботи судді 25 років 0 місяців 0 днів.

У зв`язку із незгодою з вищевказаними наказами, а саме із визначеним стажем роботи, 22 грудня 2018 року позивач письмово звернулась до голови Артемівського міськрайонного суду Донецької області з вимогою змінити наказ від 15.11.2018 року № 17-к «Про встановлення та виплату доплати за вислугу років судді ОСОБА_1», встановивши стаж роботи судді ОСОБА_1 на рівні 29 років 3 місяців 25 днів і щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу, та відповідно наказ від 21.11.2018 року № 21-к «Про встановлення та виплату доплати за вислугу років судді ОСОБА_1» скасувати, оскільки станом на 21.11.2018 року ще не виповнилось стажу 30 років, якій дає право на виплату щомісячної доплати за вислугу років розмірі 70%.

У січні 2019 року голова Артемівського міськрайонного суду Донецької області листом від 02.01.2019 року за № 1/19 повідомила позивача про те , що її письмове звернення від 22.12.2018 року про зміну наказу від 15.11.2018 року № 17-к «Про встановлення та виплату доплати за вислугу років судді ОСОБА_1» та перерахунок стажу роботи на посаді судді буде розглянуто після отримання роз`яснень від органів Державної судової адміністрації України.

08 лютого 2019 року позивача ознайомили з листом Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області від 24.01.2019 року № 03-184/19, в якому зазначено, що стаж роботи судді, який дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років, обчислюється відповідно до законодавства що діяло на момент їх призначення (обрання) на посаду.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд " № 2509-VIII від 12.07.2018 року внесені зміни до статті 137 Закону "Про судоустрій і статус суддів" 1402-VIII від 02.06.2016 року, яку доповнено частиною другою, в якій зазначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час обрання позивача на посаду судді діяв Закон Української РСР "Про судоустрій України" №2022-Х від 05 червня 1981 року (далі по тексту - Закон № 2022-X), відповідно до частини 1 статті 55 якого вимоги до кандидатів у судді визначаються Законом України "Про статус суддів".

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про статус суддів" право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивача обрано на посаду 15.11.1995р., останній має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу роботи в галузі права до двох років (фактичний стаж за юридичною спеціальністю).

Вимоги, визначені статтею 69 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» N 1402-VIII, діють з 30.09.2016 року при призначенні суддів на посаду вперше, а тому посилання позивача на її положення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивач була призначена на посаду судді під час дії Закону України № 2022-X.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача в особі голови суду протягом 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили задовольнити письмове звернення від 22.12.2018 року про зміну і скасування наказів Артемівського міськрайонного суду Донецької області «Про встановлення та виплату доплати за вислугу років судді ОСОБА_1» від 15.11.2018 року №17-к та від 21.11.2018 року №21-к, визначивши судді ОСОБА_1 3 роки 6 місяців 27 днів стажу професійної діяльності у сфері права у вигляді роботи юрисконсультом та помічником голови суду, як стажу роботи на посаді судді.

Відсутність підстав для встановлення та виплати позивачеві доплати за вислугу років обумовлює відсутність у Териториального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області зобов`язання щодо сплати заборгованості з суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років за період з 05.08.2018 року по 21.11.2018 року у розмірі 61 668,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" зазначив, що гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону N 2453 в редакції Закону N 192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах відсутні ознаки зменшення змісту або обсягу вже набутих позивачем прав, а тому посилання позивача на звуження існуючих прав і свобод є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що лист від 05.11.2018 року з роз`ясненнями Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, Ради суддів України, Вищої кваліфікаційної комісії судді України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України року щодо зарахування (перерахунку) стажу роботи на посаді судді, не є нормативно-правовим актом, за своєю правовою природою має інформативний, роз`яснювальний та рекомендаційний характер.

Водночас, як вбачається з тексту рішення, суд першої інстанції посилався на цей лист, як на підтвердження своєї правової позиції.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до п.п. 4, 5 ст. 12 КАС України, виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

На підставі п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, в тому числі, інші справи у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За приписами ч.2 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 3 цієї статті передбачений порядок, згідно якого при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує, зокрема, категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків; кількість сторін та інших учасників справи, тощо.

З урахуванням зазначених критеріїв, а також того, що дана справа не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження (ч.4 ст.12 КАС України), колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі №200/2951/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі №200/2951/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 10 вересня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко