Справа № 520/4373/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 р.Справа № 520/4373/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Чернишова К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 10.06.2019 року по справі № 520/4373/19

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання відмови незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , в якому просила суд визнати відмову Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.04.2019р. А-3696/0-2654/0/95-19 у наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення розташованої за межами населених пунктів на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, згідно заяви від 28.03.2019р. незаконною та зобов"язати його задовільнити дану заяву надавши відповідний дозвіл.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано відмову Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.04.2019р. А-3696/0-2654/0/95-19 у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення розташованої за межами населених пунктів на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, згідно заяви від 28.03.2019р. незаконною.

Зобов`язано Головне Управління Держгеокадастру у Харківській області надати дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення розташованої за межами населених пунктів на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, згідно її заяви від 28.03.2019р.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не має право на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення розташованої за межами населених пунктів на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, оскільки земельна ділянка не включена до переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІ кварталі 2019р., затвердженого наказом Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.03.2019р. №92.

Також, відповідач зазначає, що зобов`язання його судом надати такий дозвіл є втручанням в його дискреційні повноваження та виключну компетенцію.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач у встановленому законом порядку, звернулась із заявою та відповідним пакетом документів до Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області за отриманням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення розташованих за межами населених пунктів на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області.

Відповідач, своїм рішенням, викладеним у листі від 24.04.2019 рок №А-3696/0-2654/0/95-19 відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу, посилаючись на те, що Кабінет Міністрів України поставив завдання Держгеокадастру та його територіальним органам під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах норм безоплатної приватизації та раціонального використання земельних ділянок визначати площу земельних ділянок, яка передаються в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області та щокварталу оприлюднювати Інформацію про обчислену за зазначеною формулою площу земельних ділянок, які пропонується передавати громадянам у наступному кварталі, на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок.

Згідно цієї рекомендації відповідачем було сформовано відповідний перелік земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІ кварталі 2019р., затвердженого наказом Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.03.2019р. №92.

Проте земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, не була включена до цього Переліку, в зв`язку з чим позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Головного Управління Держгеокадастру у Харків ській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а отже є незаконною, оскільки не включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам, не є належним обґрунтуванням відмови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

Частинами 6, 7 ст. 118 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, приписами зазначеної норми встановлено єдину підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Інших підстав для такої відмови приписами чинного законодавства України не встановлено. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеної в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.Начало формы

Конец формы

З оскаржуваного рішення встановлено, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою грунтується на тому, земельна ділянка, яка зазначена у графічних матеріалах, не включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІ кварталі 2019р., затвердженого наказом Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.03.2019р. №92.

Вказаний наказ прийнято з метою реалізації Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. N 413 ( далі Стратегія).

Між тим, рішенням Конституційного Суду України від 25.06.2019 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) постанову Кабінету Міністрів України „Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними від 7 червня 2017 року № 413 зі змінами.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України „Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними від 7 червня 2017 року № 413 зі змінами, визнана неконституційною, втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Між тим, на момент звернення позивача із заявою до Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області за отриманням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення розташованих за межами населених пунктів на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області та на момент розгляду вказаної заяви відповідачем, Постанова Кабінету Міністрів України №413 діяла.

Згідно абз. 1- 6 розділу Системи організації процесу виконання Стратегії Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні, зокрема:

-визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області (крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (учасникам антитерористичної операції), за відповідною формулою.

-щокварталу за десять днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати інформацію про обчислену за зазначеною формулою площу земельних ділянок, які пропонується передавати громадянам у наступному кварталі, на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок. До зазначеної площі не включаються земельні ділянки, які передбачається надати особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (учасникам антитерористичної операції);

-надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації з урахуванням площі земельних ділянок, обчисленої за формулою, зазначеною в абзаці другому цього розділу, крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (учасникам антитерористичної операції);

-враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян, крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (учасникам антитерористичної операції).

Таким чином, згідно вказаної стратегії територіальні органи Держгеокадастру затверджують переліки земельних ділянок, які пропонується передавати громадянам у наступному кварталі та надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою відповідно до зазначених переліків, при цьому враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.

Між тим, приписи зазначеної постанови Кабінету Міністрів України не містять заборони щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно земель, які не включені до затверджених Переліків.

Крім того, колегія суддів зазначає, що приписи ст. 188 Земельного кодексу України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, не містять такої підстави як не включення земельної ділянки до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам. При цьому підставою відмови у наданні такого дозволу у відповідності до приписів ст. 118 Земельного кодексу України може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, висновки відповідача про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з тих підстав, що земельна ділянка, яка зазначена у графічних матеріалах, не включена до Переліків земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІ кварталі 2019р, затвердженого наказом Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.03.2019р. №92, не грунтуються на приписах чинного законодавства України.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, задля належного і обгрунтованого способу захисту порушеного права позивача необхідним є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, що зобов`язання його судом надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є втручанням в його дискреційні повноваження та виключну компетенцію, з наступних підстав.

Згідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Зазначеною нормою однозначно врегульовано повноваження відповідача розглянути клопотання та в місячний строк прийняти рішення про надання або відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України не встановлює повноважень відповідача на власний розсуд обирати вид одного з можливих рішень, він зобов`язаний прийняти однозначне рішення про надання або відмову в наданні дозволу при наявності підстав, передбачених законом, не обираючи варіанти з видів таких рішень на власний розсуд.

Отже, в даних правовідносинах відсутня дискреція щодо повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, його обов`язок однозначно визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що під час судового розгляду встановлено факт протиправної поведінки відповідача, колегія суддів вважає, що зобов`язання його прийняти рішення конкретного змісту не є втручанням в його дискреційні повноваження, та саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року по справі № 520/4373/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 06.09.2019 року