Справа № 2а-5147/12/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

02 вересня 2019 року м. Київ № 2а-5147/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання представника позивача про зобов`язання Державної казначейської служби України подати звіт про виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.02.2016р. скасовано та ухвалено нову, якою позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державного казначейства в м. Києві від 22.12.2011р. № 442-ос. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління Державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва. Стягнуто з Головного управління Державного казначейства в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 103 255,00 грн.

28.10.2016р. Окружним адміністративним судом м. Києва було видано ОСОБА_1 виконавчий лист по справі № 2а-5147/12/2670 в якому зазначено боржником - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

10.03.2017р. ОСОБА_1 , звернулася до Державної казначейської служби України з заявою про виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Листом від 06.07.2017р. № 5-10/4312-11172 Державна казначейська служба України скерувала вищезазначену заяву та виконавчий лист до Головного управління Казначейства для подальшого виконання та інформування заявника.

Разом з тим, 18.10.2018 представником позивача до суду подано заяву про встановлення судового контролю по виконанню рішення суду, в якій останній просив суд здійснити судовий контроль за виконанням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016р. шляхом зобов`язання Державної казначейської служби України подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу принципу офіційності суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, у тому ж кількісному і, якщо це можливо, персональному складі, а також у тому ж судовому засіданні, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, який програв справу і на якого покладено певні обов`язки, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Таким чином, КАС України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено саме на суд, який, в разі неподання такого звіту, ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016р. на відповідача не було покладено обов`язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії". Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki) від 13.06.2006 № 2132/02, пп. 24-27, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" від 12.05.2011 № 11944/05).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine) від 26.04.2005 № 29439/02 та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine) від 19.02.2009 № 1811/06).

Таким чином, аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно з ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

При цьому, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" від 13.03.2017 зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що наведене є правом, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення та враховуючи, що встановлення зазначеного зобов`язання є правом суду, а не його обов`язком, тому в задоволенні заяви представника позивача про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення слід відмовити.

Керуючись 241-243, 256, 370, 382 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі 2а-5147/12/2670- відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Качур