Справа № 240/9157/19
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 вересня 2019 року м. Житомир справа № 240/9157/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Семенюка М.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння з послідуючою передачею в оренду на 49 років ОСОБА_1 за його клопотанням від 03.05.2018, зазначеною у листі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.01.2019 № 4440/0-50/0/22-19 прийнятого на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 справа № 0640/3991/18;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння за кадастровим номером НОМЕР_1 на території Ружинського району Житомирської області з послідуючою передачею в оренду на 49 років.
В обґрунтування позову зазначає, що земельна ділянка відповідає місцю розташування, що зображене на графічних матеріалах зазначених у публічній карті; рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні оформлюються наказом.
Ухвалою від 08.07.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 20-23), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що земельна ділянка на яку претендує позивач має орієнтовний склад угідь пасовища; на дану земельну ділянку надано наказ Головного управління щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в комунальну власність для створення громадського пасовища; вимога про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою є формою втручанням у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Позивач, згідно позову, просить розглянути справу без його участі.
В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Враховуючи думку представника відповідача, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Листом від 29.05.2018 № Г-4620/0-2942/0/22-18 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання.
На виконання рішення суду, відповідач повторно розглянув вказане вище клопотання позивача та листом від 04.01.2019 № Г-4440/0-50/22-19 (а.с. 9) повідомив про відмову у його задоволенні з таких підстав:
1) земельна ділянка має орієнтовний склад угідь-пасовища;
3) на дану земельну ділянку надано наказ Головного управління щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для створення громадських пасовищ.
Не погодившись із відмовою, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 22 ЗК України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках відмови в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо невідповідності складу угідь на обраній позивачем земельній ділянці бажаному виду використання, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.
Тобто землі сільськогосподарського призначення можуть передаватись в оренду громадянам для сінокосіння та використовуватись ними лише в межах даного виду використання.
Переліком угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 затверджено види земельних угідь, проте не встановлено заборони щодо передачі земельних ділянок групи "пасовища" в оренду для сінокосіння.
З огляду на викладені положення Земельного кодексу України, безпідставними є посилання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на те, що спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, не може бути передана для сінокосіння, оскільки така передача не суперечить вимогам ч.5 ст. 20 та ст.34 Земельний кодекс України щодо меж користування землями сільськогосподарського призначення певного виду.
Щодо посилання відповідача на те, що на дану земельну ділянку надано наказ Головного управління щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для створення громадських пасовищ, суд зазначає, що надання земельної ділянки у користування є комплексним процесом, що складається з етапів надання дозволу на розробку проекту землеустрою, розробки проекту вказаного проекту, його погодження та затвердження у встановленому Земельним кодексом України та прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у користування.
Так, надання дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність чи у користування, як наслідок він може бути наданий декільком особам одночасно.
З огляду на викладене відмова Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1 , оформлена листом від 04.01.2019 № 4440/0-50/0/22-19, не може вважатися обґрунтованою і законною.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, то вона не підлягає задоволенню, так як в матеріалах справи міститься наказ від 17.07.2019 № 6-209714-19-СГ (а.с. 36-41), яким затверджено проект землеустрою та надано у комунальну власність Березянській сільській раді земельну ділянку загальною площею 12,5200 га кадастровий номер НОМЕР_1 , і як наслідок надання позивачу відповідачем дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки, яка вже перебуває у власності іншої особи, не є можливим.
Стосовно питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 цієї ж статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Частиною 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу викладених норм слідує, що витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із: складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.
У контексті відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі, суд зазначає, що з договору №2 від 07.06.2019 (а.с. 11), попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 07.05.2019 (а.с. 10), акту приймання-передачі грошових коштів за послуги адвоката по наданню професійної правової допомоги від 11.06.2019 (а.с. 13) неможливо встановити, в якій конкретній (-ому) справі/позові надавалась правнича допомога. Відсутні докази на підтвердження фактичного отримання коштів у сумі 2606,10 грн. адвокатом Нестеренком М.М. від ОСОБА_1 , що може бути підтверджено витягом з Книги обліку доходів і витрат адвоката як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність за період червень 2019 року. При цьому сама по собі квитанція до прибуткового касового ордера №2 від 01.07.2019 на суму 2606,10 грн. (а.с. 12), підписана та видана адвокатом, без доказів дійсного оприбуткування цих коштів відповідно до норм податкового законодавства України та не може слугувати достатнім доказом понесення витрат на правничу допомогу позивачем. При цьому суд звертає увагу, що згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 07.05.2019, акту приймання-передачі грошових коштів за послуги адвоката по наданню професійної правової допомоги від 11.06.2019, кошти в сумі 2606,10 грн. ОСОБА_1 сплачені та адвокатом отримані, в той час, як, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 01.07.2019, вказані кошти сплачені 01.07.2019, що свідчіть про суперечливості вказаних документів щодо дати оплати послуг адвоката.
З огляду на вказане та недостатність безспірних доказів, які б підтверджували понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги в даній справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги щодо їх стягнення у сумі 2606,10 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформлену листом № Г-4440/0-50/0/22-19 від 04.01.2019, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у користування земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Ружинського району Житомирської області.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк