Справа № 520/7183/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 р.Справа № 520/7183/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Жданюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року, суддя Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.07.19 року по справі № 520/7183/19

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України , Харківської обласної державної адміністрації , Державної установи Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України третя особа Обласне бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації

про 1) визнання протиправною бездіяльності Обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації; 2) зобов`язання Обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації провести експертизу за постановою слідчих Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області та відповісти на питання слідчих щодо визначення тяжкості та характеру по кримінальному провадженню №0004405 від 14.12.2016р.; 3) стягнення 100.000,00грн. моральної шкоди; 4) зобов`язання Харківської обласної державної адміністрації притягнути до відповідальності керівника Обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації у зв`язку із бездіяльністю; 5) зобов`язання Державної установи Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України притягнути до відповідальності керівника Обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації у зв`язку з бездіяльністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Харківської обласної державної адміністрації, Державної установи Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України, третя особа Обласне бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, в якому просив суд:

- визнати бездіяльність Обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації протиправною та зобов`язати Обласне бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації провести експертизу за постановою слідчих Холодногірського ВП ГУ НП у Хврківській області та відповісти на питання слідчих щодо визначення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень по кримінальному провадженню № 0004405 від 14.12.2016 року;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача, відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.;

- зобов`язати Харківську обласну державну адміністрацію та Державну установу Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України у зв`язку із бездіяльністю притягнути керівника Обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації до відповідальності.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом при прийнятті ухвали норм матеріального та процесуального права.

02.09.2019 позивач заявою просив суд проводити розгляд справи за його відсутності.

Державна установа Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України листом від 09.09.2019 повідомила суд про неможливість забезпечення участі представника при розгляді справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги не можуть бути предметом перевірки у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ; адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

В свою чергу, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із аналізу вказаних норм слідує, що публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 914/2006/17.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) порядок кримінального провадження на всій території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно із п. 10 ч.1 ст. 3 КПК, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.

Позовні вимоги в частині зобов`язання одного суб`єкта права вчинити дії з приводу притягнення іншого суб`єкта права до відповідальності за своєю суттю та спрямованістю за загальним правилом не мають правового характеру, а тому не підлягають вирішенню у порядку будь-якого судочинства.

Окрім того, у даному конкретному випадку такі вимоги стосуються керівника науково-дослідної установи судових експертиз з приводу стану організації очолюваної установи і можуть полягати лише у дисциплінарному впливі, через що об`єктивно не здатні вплинути на стан прав та обов`язків заявника як учасника кримінального провадження.

Позовні вимоги в частині зобов`язання провести судово-медичну експертизу по кримінальному провадженню №0004405 від 14.12.2016 не містять складу публічно-правового спору, позаяк стосуються не владної управлінської діяльності адміністративного органу, а мають відношення виключно до діяльності судового експерта у межах ст. 242 КПК.

Зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги встановлено, що усі доводи позивача полягають у незгоді з повнотою раніше проведених експертом досліджень і результатами досліджень, а також у незавершені останнього із розпочатих досліджень, а не у відмові від виконання експертом постанов слідчого про призначення експертизи.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК, експерт є учасником кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КПК, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України "Про судову експертизу" на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 85 КПК, висновки експертів є процесуальними джерелами доказів.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що експерт не є суб`єктом владних повноважень згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, а результати функціонування експерта (тобто виконання експертом покладених законом завдань) у вигляді висновку не призводять до створення індивідуального акту відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України або будь-яких аналогічних чи схожих правових наслідків.

З огляду на викладене, позовні вимоги, пов`язані з діяльністю судового експерта у межах кримінального провадження, не можуть бути предметом перевірки у порядку адміністративного судочинства.

Решта позовних вимог є похідними від наведених вище і окремому розгляду у порядку адміністративного судочинства не підлягають.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі № 520/7183/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 11.09.2019 року