Справа № 120/1832/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 р. Справа № 120/1832/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Драло В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Македонського О.В., Уретія С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вінницької митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької митниці ДФС, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA401000/2019/000034/1 від 13.03.2019;

- зобов`язати відповідача підготувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області висновок про повернення позивачу надміру сплачених сум митних платежів в розмірі 19440,00 грн та зарахувати їх на поточний рахунок позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ; рахунок НОМЕР_2 в АО КБ «ПриватБанк»; ЗКПО банку 14360570; МФО банку 305299).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач за межами території України придбав транспортний засіб марки «PEUGEOT 308» та з метою його належного оформлення подав відповідачу електронну митну декларацію. За результатами опрацювання такої декларації відповідач прийняв рішення № UA401000/2019/000034/1 від 13.03.2019 про коригування митної вартості товарів, яким збільшив позивачу суму митних платежів на 19440,00 грн. В рішенні зазначено, що ціна товару становить - 5200 EUR, розрахована декларантом митна вартість товару становить - 161239,13 грн (курс валюти 29,585162 грн), сума у валюті 5450,00 EUR, а коригування митної вартості становить 7350,00 EUR. При цьому митний орган вказує на те, що для підтвердження митної вартості товару надано рахунок-фактуру (інвойс) від 23.02.2019 за № 103 та довідку про транспортні витрати б/н від 12.03.2019 на суму 250 EUR. Водночас у зв`язку із спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками з формулюванням «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформація, яка отримана у тому числі із зовнішніх джерел», відповідач залучив відповідний спеціальний підрозділ для визначення митної вартості за VIN-кодами: VF3LCBHZHES297222, валюта - EUR, вартість - 7178,00. Згідно з поданими до митного оформлення документами продаж транспортного засобу здійснює Dania Auto ApS, Borgmestervangen 10,8900 Randers C. Разом з тим, право власності на цей транспортний засіб не підтверджено відповідно до поданого до митного оформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.2015 № 12928410/12587250. Таким чином, на думку відповідача, до митного оформлення подано документи, які не підтверджують право власності або право набуття власності компанією, що здійснила продаж отримувачу згідно з рахунком/фактурою (інвойсом/купча) від 23.02.2019 № 103. Крім того, в інвойсі відсутній підпис та реквізити уповноваженої особи підприємства-продавця, а на вимогу митного органу декларант не надав документи, що відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України підтверджують митну вартість та містять відомості щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (якщо рахунок сплачено) та платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, які необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Також у поданій до митного оформлення довідці від 12.03.2019 б/н, що підтверджує вартість перевезення товару, зазначено, що транспортні витрати та страхування до митного кордону України становлять 250 EUR, при цьому відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та витрат на страхування.

Позивач не погоджується із зазначеними висновками відповідача та зазначає, що на виконання вказівок митного органу та відповідно до ст. 53 Митного кодексу України було надано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) від 23.02.2019 за № 103, довідку про транспортні витрати б/н від 12.03.2019 на суму 250 EUR, платіжне доручення № SDC83902- від 25.02.2019 про перерахунок коштів продавцю за придбаний автомобіль, страховий документ № 1382628 від 25.02.2019, цінову інформацію з офіційного сайту продавця автомобіля Dania Auto ApS стосовно його вартості та копію митної декларації країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019 на вказаний автомобіль. Однак відповідач не прийняв заявлену позивачем митну вартість товару (автомобіля), посилаючись на те, що у платіжному дорученні SDC83902- від 25.02.2019 зазначено вартість 38431,64 данських крон (еквівалент 5200 EUR), тоді як згідно з митною декларацією країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019 вартість автомобіля становить 38826,00 данських крон. Позивач вказує на те, що відповідні розбіжності пояснюються застосуванням різних курсів валют при переведенні з євро в датські крони, оскільки кошти, що були перераховані продавцю в сумі 5200 EUR, переведені у національну валюту країни Євросоюзу Данії у крони за курсом 739,07 крон за 100 EUR. Внаслідок цього, сума сплати в данських кронах становила 38431,34. Вже після купівлі автомобіля продавець Dania Auto ApS оформив митну декларацію для переміщення придбаного позивачем автомобіля за кордон та подав на митницю Данії заяву, в якій вказав вартість автомобіля 5200 EUR. Водночас в декларації необхідно зазначати еквівалент вартості товару в національній валюті Данії за офіційним курсом. Відтак на дату подання декларації 5200 EUR були переведені за курсом 746,67 данських крон за 100 EUR, що склало 38826,00 данських крон. При цьому ціна товару зазначена в євро, а не в данських кронах.

Крім того, позивач зазначає, що в рішенні про коригування митної вартості відсутні посилання на норми законодавства Данії, зокрема щодо обов`язковості реквізитів для договорів купівлі-продажу, які оформлені на її території. Тому не прийняття відповідачем рахунку-фактури (інвойсу) від 23.02.2019 № 103 з мотивів відсутності підпису та реквізитів уповноважених осіб підприємства-продавця позивач вважає неправомірним. Також позивач звертає увагу на те, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.2015 № 12928410/12587150 міститься штамп «AFMELDT 02 JAN 2019», який означає, що автомобіль був знятий з обліку з попереднього власника. Надалі вказаний автомобіль придбано підприємством, яке займається реалізацією автомобілів, а саме Dania Auto ApS. Відтак, з метою реалізації транспортного засобу, підприємство не реєструвало автомобіль на себе. Тому посилання відповідача на те, що право власності продавця на автомобіль не підтверджується, на думку позивача, є безпідставними. Крім того, позивач зазначає, що належними документами підтвердив витрати на страхування автомобіля та транспортні витрати до митного кордону України.

Відтак позивач вважає, що надав митному органу всі необхідні документи для підтвердження митної вартості придбаного транспортного засобу. Водночас відповідач протиправно прийняв рішення, яким скоригував митну вартість товару. Як наслідок, позивач був вимушений доплатити митні платежі в сумі 19440,00 грн, які підлягають поверненню на підставі положень ст. 301 Митного кодексу України та ст. 43 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 11.06.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, а саме сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 27.06.2019 відкрито провадження у цій адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

31.07.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, має право застосувати різні форми митного контролю, передбачені Митним кодексом України. Водночас однією з форм митного контролю є перевірка документів та відомостей, які надаються органу доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон. Відповідно до п. 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України № 689 від 11.09.2015, одним із джерел довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків є спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС. Відповідач вказує на те, що 12.03.2019 до митного оформлення позивач надав митну декларацію № UA401010/2019/017256, в якій було вказано митну вартість автомобіля легкового «PEUGEOT 308», 2014 року виготовлення, в сумі 5200 EUR. Водночас для підтвердження митної вартості товару позивач подав рахунок-фактуру (інвойс) від 23.02.2019 № 103 та довідку про транспортні витрати б/н від 12.03.2019 на суму 250 EUR. У зв`язку із спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками 103-1, 105-2 та 106-2 з формулюванням «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформація, яка отримана у тому числі із зовнішніх джерел», було залучено відповідний спеціальний підрозділ для визначення митної вартості за VIN-кодами: VF3LCBHZHES297222, валюта - EUR, вартість - 7178,00. Відповідач зазначає, що згідно з актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 13.03.2019 будь-яких пошкоджень або ознак ДТП не виявлено. При цьому у процесі здійснення митного контролю встановлено, що документи, які позивач додав до митної декларації, містять недоліки. Так, відповідно до рахунку-фактури (інвойсу/купчі) від 23.02.2019 № 103 продаж транспортного засобу здійснює Dania Auto ApS, Borgmestervangen 10,8900 Randers C. Разом з тим, його право власності на автомобіль не підтверджено відповідно до поданого до митного оформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.2015 № 12928410/12587250. Крім того, в інвойсі відсутній підпис та реквізити уповноваженої особи підприємства-продавця. Також відповідач зазначає, що в поданій позивачем довідці від 12.03.2019 б/н, що підтверджує вартість перевезення товару до митного кордону України, вказано, що транспортні витрати та витрати на страхування становлять 250 EUR, але при цьому відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та витрат на страхування.

Відповідач вказує на те, що відповідно до ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які стосуються оцінювання товару та підтверджують вартість товару. Листом № 401/1303-4 від 13.03.2019 позивач надав додаткові документи, а саме: платіжне доручення № SDC83902- від 25.02.2019 про перерахунок коштів продавцю за куплений автомобіль, страховий документ № 1382628 від 25.02.2019, цінову інформацію з мережі інтернет (дані з офіційного сайту продавця Dania Auto ApS) стосовно вартості транспортного засобу та копію митної декларації країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019. Однак за результатами опрацювання наданих позивачем документів встановлено розбіжність відомостей щодо фактурної вартості товару, зокрема у платіжному дорученні SDC83902- від 25.02.2019 зазначено вартість 38431,64 данських крон (еквівалент 5200 EUR), а вартість згідно з митною декларацією країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019 становить 38826,00 данських крон.

Відповідач зазначає, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а тому застосовуванню підлягають другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України. Разом з тим, митна вартість не може бути визначена за другорядними методами відповідно до ст. 59, 60 МК України, оскільки в органу доходів і зборів відсутності відомості про ідентичні та подібні (аналогічні) товари. Визначити митну вартість за другорядними методами відповідно до ст. 62, 63 МК України відповідач не мав можливості, оскільки в органу доходів і зборів відсутні вартісні основи для розрахунку митної вартості. Водночас джерелом числового значення митної вартості стала інформація, вказана у митній декларації від 05.03.2019 № UA112080/2019/008173, на підставі якої оформлено товар «автомобіль легковий, що використовувався не більше як 5 років, призначений для перевезення людей на дорогах загального використання - 1 шт, марки «PEUGEOT», модель « 308», номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , робочий об`єм циліндрів - 1560 см3, рік виготовлення - 2014, модельний рік - 2014, дата першої реєстрації - 27.11.2014, тип двигуна - дизель, загальна кількість місць - 5, колісна формула 4х2, рівень екологічної норми - EURO 6».

Отже, відповідач вважає, що діяв на підстав та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили та надали пояснення, що відповідають змісту відзиву на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено, що 23.02.2019 позивач придбав транспортний засіб «PEUGEOT 308» у продавця Dania Auto ApS, Borgmestervangen 10,8900 Randers C за ціною 5200 EUR, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) № 103 від 23.02.2019.

З метою здійснення митного оформлення вказаного автомобіля позивач подав до відділу митного оформлення Вінницької митниці ДФС електронну декларацію № UA 401010/2019/017256, в якій зазначено митну вартість транспортного засобу в сумі 5200 EUR.

В процесі митного оформлення позивач самостійно та на вимогу митного органу для підтвердження митної вартості вказаного автомобіля надав такі документи:

- рахунок-фактуру (інвойс) від 23.02.2019 за № 103;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.2015 № 12928410/12587150;

- довідку про транспортні витрати б/н від 12.03.2019 на суму 250 EUR;

- платіжне доручення № SDC83902- від 25.02.2019;

- страховий документ № 1382628 від 25.02.2019;

- цінову інформацію з офіційного сайту Dania Auto ApS щодо дійсної вартості придбаного транспортного засобу;

- митну декларацію країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019.

За результатами розгляду поданої електронної митної декларації та доданих до неї документів, Вінницька митниця ДФС прийняла рішення № UA401000/2019/000034/1 від 13.03.2019 про коригування митної вартості товарів.

Як зазначено в рішенні, до митного оформлення подані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) від 23.02.2019 № 103 та довідка про експортні витрати б/н від 12.03.2019 на суму 250 EUR. У зв`язку із спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками з формулюванням «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформація, яка отримана у тому числі із зовнішніх джерел», залучено відповідний спеціальний підрозділ для визначення митної вартості за VIN-кодами: VF3LCBHZHES297222, валюта - EUR, вартість - 7178,00. Відповідно до документів, які подані до митного оформлення, а саме рахунку-фактури (інвойсу) від 23.02.2019 № 103, продаж транспортного засобу здійснює Dania Auto ApS, Borgmestervangen 10,8900 Randers C. Водночас його право власності на транспортний засіб не підтверджується відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.2015 № 12928410/12587150. Отже, до митного оформлення подані документи, що не підтверджують право власності або право набуття власності компанією, що здійснила продаж, відповідно до рахунку-фактури (інфойс-купча) від 23.02.2019 № 103. Крім того, у вказаному інвойсі відсутній підпис та реквізити уповноваженої особи підприємства-продавця. Також у довідці від 12.03.2019 б/н, що підтверджує вартість перевезення товару зазначено, що транспортні витрати до митного кордону України становлять 250 EUR, але при цьому відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та страхування.

У зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, мають розбіжності, а також у зв`язку із спрацюванням профілів ризику, Вінницька митниця ДФС запропонувала позивачу протягом 10 днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу: банківські платіжні документи, що підтверджують оплату за товар; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; митну декларацію країни відправлення; якщо здійснювали страхування-страхові документи, інші документи, що містять відомості про страхування; транспортні перевізні документи, що містять відомості про вартість перевезення; інші додаткові документи для підтвердження заявленої позивачем митної вартості.

На виконання вимог митного органу та відповідно до ст. 53 Митного кодексу України листом за № 401/1303-4 від 13.03.2019 позивач надав платіжне доручення № SDC83902- від 25.02.2019, страховий документ № 1382628 від 25.02.2019, цінову інформацію з мережі інтернет (офіційного сайту продавця Dania Auto ApS) стосовно вартості автомобіля та копію митної декларації країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019.

За результатами опрацювання вказаних документів відповідач встановив розбіжність даних щодо фактурної вартості товару, яка полягає у тому, що в платіжному дорученні № SDC83902- від 25.02.2019 зазначено вартість 38431,64 данських крон (еквівалент 5200 EUR), тоді як вартість автомобіля згідно з митною декларацією країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019 становить 38826,00 данських крон.

Відтак, оскільки на думку митного органу використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджуються документально, відповідач застосував другорядні методи та для визначення митної вартості товару використав інформацію, зазначену у митній декларації від 05.03.2019 № UA112080/2019/008173, на підставі якої було оформлено «автомобіль легковий, що використовувався не більше як 5 років, призначений для перевезення людей на дорогах загального використання - 1 шт, марки «PEUGEOT», модель « 308», номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , робочий об`єм циліндрів - 1560 см3, рік виготовлення - 2014, модельний рік - 2014, дата першої реєстрації - 27.11.2014, тип двигуна - дизель, загальна кількість місць - 5, колісна формула 4х2, рівень екологічної норми - EURO 6».

Позивач не погоджується із рішенням Вінницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів та збільшення митних платежів на суму 19440,00 грн, а тому за захистом своїх порушених прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Так, статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України, частиною першою якої обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Згідно з частиною другою зазначеної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування

Частинами першою, другою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.

Частиною третьою статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що після придбання автомобіля марки «PEUGEOT 308», з метою його належного оформлення, позивач подав відповідачу електронну митну декларацію. Для підтвердження заявленої вартості транспортного засобу позивач надав митному органу такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 23.02.2019 за № 103, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.2015 № 12928410/12587150, довідку про транспортні витрати б/н від 12.03.2019 на суму 250 EUR, платіжне доручення № SDC83902- від 25.02.2019, страховий документ № 1382628 від 25.02.2019, цінову інформацію з офіційного сайту продавця товару Dania Auto ApS та митну декларацію країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019.

На думку суду, вказані документи є достатніми для підтвердження заявленої позивачем митної вартості транспортного засобу. Водночас відповідач поставив під сумнів достовірність наданих декларантом документів у зв`язку із наявністю певних розбіжностей, які зазначені в оскаржуваному рішенні за № UA401000/2019/000034/1 від 13.03.2019.

Так, відповідач вказує на те, що згідно з поданими до митного оформлення документами продаж транспортного засобу здійснює Dania Auto ApS, Borgmestervangen 10,8900 Randers C. Разом з тим, право власності на цей транспортний засіб не підтверджено відповідно до поданого до митного оформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.2015 № 12928410/12587250. Таким чином, на думку відповідача, до митного оформлення подано документи, які не підтверджують право власності або право набуття власності компанією, що здійснила продаж отримувачу згідно з рахунком/фактурою (інвойсом/купча) від 23.02.2019 № 103.

Перевіряючи вказані доводи відповідача, судом встановлено, що згідно з поданими до митного оформлення документами продавцем товару (автомобіля) є компанія нерезидент Dania Auto ApS, Borgmestervangen 10,8900 Randers C, про що свідчить рахунок-фактура (інвойс) від 23.02.2019 за № 103. Як видно з матеріалів справи, вказане підприємство також є відправником товару відповідно до експортної митної декларації № 19DKA3D8 від 25.02.2019. Водночас у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.2015 № 12928410/12587150 дійсно зазначено, що транспортний засіб належить Daf Trucks Danmark A/S, на що звернув увагу митний орган. Однак при цьому відповідач не врахував, що у вказаному свідоцтві міститься штамп «AFMELDT 02 JAN 2019», який свідчить про те, що автомобіль був знятий з обліку з попереднього власника. За відсутності інших доказів, суд не вбачає підстав ставити під сумнів ту обставину, що вказаний транспортний засіб перейшов у власність Dania Auto ApS, яке з метою його реалізації не здійснювало реєстрацію на себе та відчужило автомобіль позивачу за ціною 5200 EUR.

Крім того, відповідач посилається на те, що в рахунку-фактурі (інвойсі) від 23.02.2019 № 103 відсутні підписи та реквізити уповноваженої особи продавця. Водночас суд наголошує, що в міжнародній практиці допускається застосування рахунків (інвойс) без підпису особи, рахунки (інвойс) складені нерезидентами, що подаються під час митного контролю й оформлення товарів, можуть не містити підпису. Відтак відсутність підпису на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (інвойс), складеного нерезидентом, не є підставою для відмови в митному оформленні товару. Наведене підтверджується листом Державної митної служби України від 01.03.2011 за № 11/3-10.10/3339-ЕП.

Приймаючи оскаржуване рішення, митний орган також врахував наявність розбіжностей у вартості транспортного засобу в данських кронах. Зокрема, відповідач зазначає, що в платіжному дорученні № SDC83902- від 25.02.2019 вартість автомобіля становить 38431 крон, тоді як згідно з митною декларацією країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019 вона визначена в сумі 38826,00 данських крон.

В цьому контексті суд зазначає, що автомобіль, митне оформлення якого здійснювалося за МД № UA 401010/2019/017256, був придбаний позивачем за ціною 5200 EUR, що безспірно підтверджується матеріалами справи.

Вказана сума зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі) № 103 від 23.02.2019 і була сплачена позивачем згідно з платіжним дорученням № SDC83902- від 25.02.2019.

В митній декларації країни відправлення № 19DKA3D8 від 25.02.2019 також зазначена вартість автомобіля 5200 EUR. Крім того, саме така вартість вказана позивачем у митній декларації під час здійснення митного оформлення товару.

Відтак посилання відповідача на наявність розбіжностей у вартості товару в данських кронах суд вважає безпідставним.

До того ж в процесі митного оформлення автомобіля позивач надав обґрунтовані пояснення щодо такої розбіжності та пояснив, що вона обумовлюється застосуванням різних курсів валют при переведенні з євро в датські крони, оскільки в Данії, як країні-члена Європейського Союзу, офіційною валютою є данська крона. Відтак при перерахуванні позивачем коштів в євро (сума - 5200) на користь продавця Dania Auto ApS за курсом 739,07 крон за 100 EUR вартість автомобіля у данських кронах склала 38431,34. Вже після оплати у митній декларації для переміщення автомобіля за кордон продавець подав на данську митницю заяву, в якій перевів вартість автомобіля (5200 EUR) за курсом 746,67 данських крон за 100 євро, у зв`язку з чим вартість у данських кронах склала 38826,00.

Отже, надані декларантом документи підтверджують походження товару, його якісні та вартісні характеристики. Водночас всі документи містять одну вартість товару, а саме 5200 EUR. Відтак суд погоджується з позицією позивача, який вказує на те, що придбав транспортний засіб у євро, а тому правомірно вказав у митній декларації вартість товару також у євро, що безпідставно не було взято до уваги митним органом.

Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо не підтвердження позивачем витрат на транспортування та страхування, оскільки довідка про транспортні витрати б/н від 12.03.2019 на суму 250 EUR містить необхідну інформацію щодо витрат на транспортування та страхування. Водночас конкретні числові значення таких витрат можуть бути визначені з урахуванням страхового поліса № 1382628 від 25.02.2019, який надавався митному органу.

Частиною третьою статті 54 МК України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 55 МК України орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом.

За змістом пункту 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року № 689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Суд погоджується, що наявність у митниці інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки. Водночас така інформація ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, але не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. За правилами частини третьої, восьмої згаданої статті кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень суд дійшов висновку, що тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів. Також, виходячи з принципу послідовності, передбаченого статтею 57 МК України, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен проводити консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. При цьому застосування резервного методу відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України, можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п`яти.

В постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15-а Верховний Суд висловив таку правову позицію: «у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом».

Натомість судом встановлено, що як джерело інформації для коригування митної вартості задекларованого позивачем товару стала інформація, що містилася в митній декларації від 05.03.2019 № UA 112080/2019/008173, за якою оформлено товар «автомобіль легковий, що використовувався не більше як 5 років, призначений для перевезення людей на дорогах загального використання - 1 шт, марки «PEUGEOT», модель « 308», номер шасі НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , робочий об`єм циліндрів - 1560 см3, рік виготовлення - 2014, модельний рік - 2014, дата першої реєстрації - 27.11.2014, тип двигуна - дизель, загальна кількість місць - 5, колісна формула 4х2, рівень екологічної норми - EURO 6».

Суд зазначає, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, інформації, в тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну.

Відтак суд вважає безпідставним проведення митного оформлення товару, що декларувався позивачем, виходячи з митної вартості товару згідно з митною декларацією від від 05.03.2019 № UA 112080/2019/008173.

При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою та другою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі «Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, п. 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що оспорюване рішення Вінницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA401000/2019/000034/1 від 13.03.2019 є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимогам позивача про зобов`язання відповідача підготувати та надіслати до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області висновок про повернення надміру сплачених митних платежів та зарахувати їх на поточний рахунок позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 301 МК України помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби при поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним особам коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 МК України, статті 43 Податкового кодексу України, визначає Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 року № 643 (далі - Порядок № 643).

Так, відповідно до пунктів 1, 3 розділу III Порядку № 643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення. Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

До заяви додаються:

документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені;

виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці ДФС, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені;

документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Згідно з пунктами 4-6 розділу ІІІ Порядку № 643 після реєстрації в митниці ДФС заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу. Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу). Заява платника податку, висновок, завізований керівником (заступником керівника) Підрозділу, реєстри висновків за відповідними платежами, підготовлені за формами згідно з додатками 1, 2 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 року № 1146, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31.12.2015 року за № 1679/28124, та акт звірки (у разі складання) подаються керівнику (заступнику керівника) митниці ДФС для прийняття рішення та підписання висновку і реєстрів за відповідними платежами.

Отже, чинним законодавством визначено процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, якою позивач не скористався та передчасно звернувся до суду з вимогами про зобов`язати відповідача підготувати та надіслати до органів Державної казначейської служби висновок про повернення надміру сплачених сум митних платежів в розмірі 19440,00 грн.

До того ж в силу вимог процесуального закону (п. 4 ч. 1 ст. 5, п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України) рішенню суду про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії обов`язково має передувати встановлення факту його протиправної бездіяльності. Натомість під час розгляду цієї справи судом такого факту не встановлено.

Також, на переконання суду, питання про повернення надміру сплачених сум митних платежів позивач може ініціювати лише після набрання законної сили рішення суду про скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товару, оскільки до цього моменту відсутні правові підстави для висновку про те, що декларант сплатив зайві кошти до державного бюджету.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є передачними і не можуть бути задоволені.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до адміністративного суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1536,80 грн (за дві вимоги немайнового характеру).

Отже, враховуючи часткове задоволення позову, на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA401000/2019/000034/1 від 13.03.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці ДФС (, місцезнаходження: вул. Лебединського, 7, м. Вінниця, 21034).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 09.09.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович