Справа № 240/8848/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Житомир справа № 240/8848/19

категорія 102080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

21.06.2019 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому вона просить:

- зобов`язати Бердичівський МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_1 про зміну її імені, у зв`язку із чим надіслати запит до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області щодо надання висновку про можливість зміни імені ОСОБА_1 в актовому записі про народження №41-В, поновленого 15.07.1994 Бердичівським міськрайонним (раніше-міським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області із «ОСОБА_1» на « ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Бердичівський МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області внести зміни в актовому записі про народження №41-В, поновленого 15.07.1994 Бердичівським міськрайонним (раніше-міським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області щодо імені ОСОБА_1 із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_1 » в разі отримання позитивного висновку від Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона звернулась до Бердичівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_1 щодо свого імені з " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на " ОСОБА_1 ". Відповідач висновком від 19.02.2019 відмовив позивачу у внесенні змін, оскільки у поданих заявником документах була відмінність в імені, що не дозволяло її ідентифікувати із особою, щодо якої містились відомості в актовому записі про народження.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

29.07.2019 до відділу документального забезпечення суду у строк та у порядку, визначеному статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшов відзив вих. №1291/9.20-15 від 26.07.2019 (а.с. 35-38). В якому в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі поданих позивачем та зібраних відділом ДРАЦС документів, у зв`язку з виявленими розбіжностями у написанні власного імені в актовому записі про народження заявниці №41-В від 15.07.1994, складеного Бердичівським міськрайонним (раніше-міським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, де у відомостях про дитину вказано « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Бердичева Житомирської області», наявності архівного витягу від 26.11.2018 №Б/3527 з рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 23.06.1994 №359 про удочеріння заявниці, отриманого заявницею з Державного архіву Житомирської області, в якому не вказано щодо змін імені дитини при удочерінні та виявленні розбіжностей щодо імені заявниці, а саме « ОСОБА_3 » (в актовому записі про народження, у рішенні про усиновлення) та ім`я « ОСОБА_1 » (в паспорті заявниці, актовому записі про шлюб заявниці, актовому записі про народження дитини заявниці) відділом складено обґрунтований висновок про відмову у внесенні відповідних змін за вимогою заявниці.

Відповідно до ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Згідно з положеннями ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у зв`язку із пошкодженням її свідоцтва про народження, звернулася до Бердичівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області щодо видачі повторного свідоцтва (а.с. 14).

02.11.2018 вона отримала вказаний документ, натомість її ім`я у ньому було зазначене « ОСОБА_3 » (а.с. 15).

Як у подальшому було виявлено, в актовому записі про народження ім`я позивача було записане саме « ОСОБА_3 ».

У зв`язку з цим вона звернулася із заявою до Бердичівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській-області про внесення змін до актового запису про народження щодо свого імені із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_1 ».

Бердичівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області відповідно до висновку від 19.02.2019 відмовив у вчиненні вказаних дій (а.с. 12-13) з посиланням на те, що у поданих заявницею документах була відмінність в імені, що не дозволяло її ідентифікувати із особою, щодо якої містились відомості в актовому записі про народження.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України від 01.07.2010 №2398-VІ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" (далі - Закон №2398-VІ) відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Згідно ч.1 ст.22 Закону №2398-VІ, внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793 із змінами і доповненнями (далі - Правила).

Заява про внесення змін до актових записів подається за встановленою формою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника.

Відповідно до п.1.5 Правил визначено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами.

Працівник відділу державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, звіряє відомості, зазначені заявником у заяві, з паспортом або паспортним документом. Суперечливі дані в документах письмово пояснюються заявником. Документи, які мають необумовлені виправлення, підчистки або викликають сумніви щодо їх достовірності, перевіряються особливо ретельно та у разі потреби направляються для проведення їх експертизи до судово-експертної установи Міністерства юстиції України (за рахунок заявника).

Після проведення всіх необхідних дій (витребування підтвердження щодо актових записів, що знаходяться в інших відділах ДРАЦС, перевірки інформації архівних документів, їх досконалого вивчення) відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем прийняття заяви складає висновок про можливість внесення змін або виправлень чи про відмову у внесенні таких змін. У даному висновку зазначається, що відмова у внесенні змін до актового запису цивільного стану може бути оскаржена в судовому порядку (п.2.12 Правил).

Відповідно до п.3 Постанови КМУ №915 від 11.07.2007 «Про затвердження Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи» заява про зміну імені подається у письмовій формі за умови пред`явлення паспорта громадянина України.

Згідно з п.4 Постанови до заяви про зміну імені додаються: свідоцтво про народження заявника; свідоцтво про шлюб (у разі, коли заявник перебуває у шлюбі); свідоцтво про розірвання шлюбу (у разі, коли шлюб розірвано); свідоцтва про народження дітей (у разі, коли заявник має малолітніх або неповнолітніх дітей); свідоцтва про зміну імені заявника, батька чи матері, якщо воно було раніше змінено; фотокартка заявника; квитанція про сплату державного мита.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану" від 07.07.1995 №12 суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків).

Відповідно до ч.1 ст.201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є ім`я (найменування).

Згідно з статтею 294 Цивільного кодексу України фізична особа має право на ім`я.

Частиною першою статті 295 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я.

Таким чином, оскільки ім`я є особистим немайновим благом та дає можливість набувати прав та створювати для себе цивільні обов`язки, а також здійснювати ці права та виконувати цивільні обов`язки під своїм іменем, то невідповідність імені позивача в актовому записі про народження є порушенням її прав та підлягає зміні.

Судом встановлено, що в актовому записі про народження №41-В, поновленому 15.07.1994 Бердичівським міськрайонним (раніше - міським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зазначено: ім`я дитини « ОСОБА_3 » (а.с. 15).

Згідно з актовим записом №229 про шлюб позивача, складеного 18.08.2018 Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (свідоцтво І НОМЕР_1 від 18.08.2018, повний витяг з ДРАЦСГ №21851933 від 11.01.2019, сформований Бердичівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області), позивач при державній реєстрації шлюбу змінила прізвище з «ОСОБА_1» на « ОСОБА_1 ». У відомостях про дружину вказано: « ОСОБА_1 (після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дати народження, уродженка м. Бердичева Житомирської області» (а.с. 19).

У паспорті позивача 002259907, виданому 31.08.2018 органом 1814 та довідці №3278 про реєстрацію місця її проживання, виданої 12.09.2018 відділом з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, особа вказана також, як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Бердичева Житомирської області (а.с. 17 та на звороті а.с. 17).

В актовому записі №620 про народження дитини позивача, складеному 26.08.2010 Бердичівським міськрайонним (раніше - міським) відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області (свідоцтво НОМЕР_2 від 26.08.2010, повний витяг з ДРАЦСГ №21851879 від 11.01.2019, сформований Бердичівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області), у відомостях про матір дитини також вказане: « ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дати ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Крім того, позивачем до заяви надано дві копії свідоцтва про її народження: свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 02.11.2018, де дитина вказана, як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Бердичева Житомирської області, батьком вказаний ОСОБА_9 , матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 15) та свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 15.07.1994, де дитина вказана, як ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Бердичева Житомирської області, батьком вказаний ОСОБА_9 , матір`ю - ОСОБА_1 .

У висновку відповідача про відмову у внесенні змін до актового запису про народження зазначено, що зі свідоцтва, виданого у 1994 році, вбачаються підчистки та виправлення імені дитини на « ОСОБА_1 », з приводу яких заявниця пояснила, що вона не володіє інформацією стосовно виправлення її імені, що підтверджено поясненням заявниці від 10.01.2019.

До заяви позивачем також долучено архівний витяг від 26.11.2018 №Б/3527 з рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 23.06.1994 №359 про удочеріння позивача, отриманий нею з Державного архіву Житомирської області, в якому не вказано щодо зміни імені дитини при усиновленні (а.с. 16).

У поновленому актовому записі №41-В про народження позивача, складеному при удочерінні 15.07.1994 Бердичівським міськрайонним (раніше - міським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (свідоцтво І-ТП № НОМЕР_5 від 02.11.2018, повний витяг з ДРАЦСГ №21852125 від 11.01.2019, сформований Бердичівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області), у відомостях про дитину, внесених на підставі відповідного рішення про удочеріння, вказано: « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка міста Бердичева Житомирської області», батьками вказані: ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , будь-які зміни чи виправлення, зокрема, щодо імені дитини, в актовому записі відсутні та у графі 22 «Видано свідоцтво» даного актового запису вказано про видачу свідоцтва серії НОМЕР_4 , яке долучено позивачем до заяви про внесення змін.

На підставі вищевказаного актового запису про народження (після удочеріння), матері дитини, яка була заявницею, було видане свідоцтво про народження НОМЕР_4 від 15.07.1994 на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджено витягом з журналу обліку видачі свідоцтв про народження (повторні) міста Бердичева за 1994 рік, з якого встановлено, що свідоцтво видано на ОСОБА_4 та засвідчено підписом позивача.

Відповідно до Закону №2398-VІ та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 №3307/5) (далі - Правила №52/5) ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) (далі - зміна імені) проводиться лише стосовно громадян України. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я. Державна реєстрація зміни імені проводиться за заявою про зміну імені фізичної особи, яка досягла віку, встановленого законом, відділом ДРАЦС за місцем її проживання. Заява про зміну імені подається письмово, за встановленою формою за умови пред`явлення паспорта громадянина України (ст. 16 Закону №2398-VІ, п.1 глава 4 розділ III Правил №52/5).

У п.7 ст.16 Закону №2398-VІ та у п.12 глави 4 Розділу III Правил №52/5 закріплено, що державна реєстрація зміни імені не тягне за собою внесення змін до актових записів цивільного стану, складених стосовно особи, яка змінила ім`я, та її малолітніх і неповнолітніх дітей, крім передбачених законом випадків, а також її повнолітніх дітей. На підставі актового запису про зміну імені відділ ДРАЦС змінює прізвище батьків в актовому записі про народження малолітніх дітей заявника у разі зміни прізвища таких дітей з дотриманням вимог статті 148 Сімейного кодексу України. На підставі актового запису про зміну імені в актовому записі про народження малолітньої дитини заявника змінюються відомості щодо імені батька та по батькові дитини у разі подання батьками відповідної заяви про зміну по батькові дитини.

Пунктом 2.13 Правил №96/5 передбачено, що однією з підстав для внесення змін до актового запису цивільного стану є рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Перевіряючи оскаржувані дії відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 19 Конституції України, частини 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просить зобов`язати Бердичівський МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_1 про зміну її імені, у зв`язку із чим надіслати запит до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області щодо надання висновку про можливість зміни імені ОСОБА_1 в актовому записі про народження №41-В, поновленого 15.07.1994 Бердичівським міськрайонним (раніше-міським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області із «ОСОБА_1» на « ОСОБА_1 » та зобов`язати Бердичівський МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області внести зміни в актовому записі про народження №41-В, поновленого 15.07.1994 Бердичівським міськрайонним (раніше-міським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області щодо імені ОСОБА_1 із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_1 » в разі отримання позитивного висновку від Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області.

Статтею 5 КАС України, встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Враховуючи вищевикладене, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Так, з матеріалів справи встановлено, що позивачем оскаржується, протиправна, на її думку, відмова відповідача у внесенні змін до актового запису про народження щодо імені позивача, вказана відмова оформлена відповідачем висновком від 19.02.2019 (а.с. 12-13).

Однак позивачем у прохальній частині позовної заяви було зазначено лише вимоги зобов`язального характеру, що є способом захисту порушеного права, однак не визначено внаслідок яких та чиїх рішень, дій чи бездіяльності було порушено її право.

Оскільки судом встановлено під час розгляду даної справи протиправність висновку відповідача щодо відмови у внесенні змін до актового запису ОСОБА_1 у частині зміни імені позивача з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_1 ", то суд, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Водночас, зважаючи на встановлені судом обставини справи, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 6 КАС України, встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Так, у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ЄСПЛ вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17.07.2008 у справі "Каіч та інші проти Хорватії" для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Верховний Суд у постанові від 18.10.2018 у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України від 02.02.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" правові висновки Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 9, частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним висновок Бердичівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану від 19.02.2019 щодо імені позивача.

Зважаючи на встановлення судом порушеного права, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, суд вважає за необхідне зобов`язати Бердичівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області внести виправлення в актовий запис про народження ОСОБА_4 №41-В від 15.07.1994, складений Бердичівським міськрайонним (раніше-міським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, виправивши ім`я дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_1 », яке фактично все життя мала позивач.

Відповідно до ст.294, 296 Цивільного кодексу України, цим ім`ям вона володіла, користувалась та розпоряджалась, як передбачено законом. Тобто, ім`я « ОСОБА_1 » позивач вважала своїм з моменту народження і про існування іншого імені не знала і не повинна була знати.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність висновку від 19.02.2019 щодо відмови у внесенні змін до актового запису про народження, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у загальному розмірі 1536,80 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Бердичівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (вул. Житомирська, 43, м. Бердичів, Житомирська область, 13300, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним висновок від 19.02.2019 Бердичівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про відмову у внесенні виправлень в актовий запис про народження.

Зобов`язати Бердичівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області внести виправлення в актовий запис про народження ОСОБА_4 №41-В від 15.07.1994, складений Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, виправивши ім`я дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_1 ».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Бердичівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 10 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Єфіменко