Справа № 200/1647/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року справа №200/1647/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Загацька Т.В.) від 31 травня 2019 року (повний текст рішення складено 31 травня 2019 року) у справі №200/1647/19-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною відмову у перерахунку довічного утримання судді у відставці з 01.01.2018 року; зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати судді Апеляційного суду Донецької області у відставці і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці з 01.01.2018 року по 01.08.2018 року; зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати судді у відставці Апеляційного суду Донецької області у таж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року та 2 роки роботи за юридичною спеціальністю до обрання вперше на посаду судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя, перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з квітня 2016 року.

Позивачем подано заяву про зміну позовних вимог в якій позивач просила зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати судді Апеляційного суду Донецької області у відставці, і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці за грудень 2018 року та січень 2019 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року позовні вимоги про зобов`язання перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці за грудень 2018 року та січень 2019 року задоволено, зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати ОСОБА_1 судді Апеляційного суду Донецької області у відставці, і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці за грудень 2018 року та січень 2019 року.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції і доповнити рішенням, яким зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати у стаж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року та 2 роки роботи за юридичною спеціальністю до обрання вперше на посаду судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя, перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з квітня 2016 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи рішення відносно вимог про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати судді у відставці Апеляційного суду Донецької області у таж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року та 2 роки роботи за юридичною спеціальністю до обрання вперше на посаду судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя, перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з квітня 2016 року не було прийнято.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги положення п. 4 розділу ІІ Порядку, затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20 березня 2017 №5-1), відповідно до якого перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано заяву, в якій позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Крім того, позивач просила проводити розгляд справи за її відсутністю.

Відповідачем також на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Позивач перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Як вбачається з трудової книжки, позивач 20.12.1993р. обрана суддею Жовтневого районного суду м.Маріуполя, 19.06.2003р. обрана суддею апеляційного суду Донецької області безстроково.

Постановою Верховної ради України № 1119-VIII від 19.04.2016р. позивач звільнена з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Апеляційного суду Донецької області № 122к від 28.04.2016 року на підставі постанови Верховної Ради України № 1119-VIII від 19.04.2016р. відповідно до ст.29,ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивача було відраховано зі штату апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивач 22.12.2018 року звернулась до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці (форма заяви затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25.01.2008 року). До заяви було додано копії паспорту, ідентифікаційного номеру, довідку Донецького апеляційного суду від 19.12.2018 року № 35-13/29/2018 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, видану на підставі особового рахунку за грудень 2018 року на загальну суму 46516,80 грн.

Позивач 23.01.2019 року звернулась до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці. До заяви було додано довідку Донецького апеляційного суду від 22.01.2019 року № 35-08/29/2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, видану на підставі особового рахунку за січень 2019 року на загальну суму 50615,20 грн.

Розпорядженнями відповідача від 04.02.2019 року позивачу проведено перерахунок довічного грошового утримання:

-з 01.01.2019 року з урахуванням даних довідки Донецького апеляційного суду від 19.12.2018 року №35-13/29/2018 року;

-з 01.02.2019 року з урахуванням даних довідки Донецького апеляційного суду від 22.01.2019 року № 35-08/29/2019.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

На час виходу позивача у відставку правовідносини щодо відставки регулювалися Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції, зміненій Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII (далі Закон № 2453).

Згідно ст. 141 Закону № 2453 та рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року у справі №4-рп/2016 у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Аналогічні приписи містяться і у статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ від 02 червня 2016, який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Тобто, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

04 грудня 2018 року Конституційним Судом України за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") ухвалено рішення №11-р/2018, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої, десятої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року №245З-IV "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд").

Відповідно до пункту 1 вказаного рішення Конституційного Суду України положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII) підлягає застосуванню в його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Абзацом другим пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року становить 1762 гривні.

Таким чином, вказане рішення Конституційного Суду України має наслідком зміну складових грошового утримання судді в частині збільшення посадового окладу судді місцевого суду з 10 до 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №11-р від 04 грудня 2018 року Конституційний Суд вирішив: Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, саме з 04 грудня 2018 року втратили чинність положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VІ (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VІII) та відновили свою дію положення цієї статті в його первинній редакції, а саме: Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом.

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, шо саме з 04 грудня 2018 року виникає необхідність у проведенні перерахунку позивачу раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки саме з цієї дати змінено розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року становить 1921 грн., що також є підставою для проведення перерахунку позивачу раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 01 січня 2019 року, оскільки саме з цієї дати змінено розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в порушення наведених вимог відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді: з 01 січня 2019 року - за грудень 2018 року та з 01 лютого 2019 року - за січень 2019 року.

Посилання відповідача на приписи п.4 розділу 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20 березня 2017 №5-1) ( в редакції, чинної у спірний період) (далі - Порядок), колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на приписи ч.3 ст.7 КАС України.

Окрім того, пункт 4 розділу ІІ цього Порядку, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.06.2019 р. N 6-14, викладений в новій редакції, згідно якої перерахунок щомісячного довічного утримання судді проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що жодна норма Закону не містить в собі приписів щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області задоволенню не підлягає.

Щодо скарги позивача колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою суду першої інстанції від 26 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за наступними вимогами позивача: визнання протиправною відмову у перерахунку довічного утримання судді у відставці з 01.01.2018 року; зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати судді Апеляційного суду Донецької області у відставці і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці з 01.01.2018 року по 01.08.2018 року; зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати судді у відставці Апеляційного суду Донецької області у таж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року та 2 роки роботи за юридичною спеціальністю до обрання вперше на посаду судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя, перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з квітня 2016 року.

Позивачем до суду першої інстанції 17 квітня 2019р. подано заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач просила зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати судді Апеляційного суду Донецької області у відставці і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці за грудень 2018 року та січень 2019 року.

За приписами частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною першою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами частини п`ятої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України суд не приймає відмови від позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини третьої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

З тексту заяви про зміну позовних вимог вбачається, що вона була подана за результатами отриманого позивачем відзиву на позов, у якому зазначено про те, що у лютому 2019р. відповідачем був зроблений перерахунок її довічного грошового утримання з січня 2018 року по серпень 2018 року внаслідок зміни грошового утримання судді який працює на відповідній посаді.

Наведена зава не містить в собі відомостей про відмову позивача від позовних вимог щодо зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати позивачеві у стаж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року та 2 роки роботи за юридичною спеціальністю до обрання вперше на посаду судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя, перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з квітня 2016 року.

Водночас, судом першої інстанції наведені вимоги не були розглянуті.

Відповідно до частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Тобто, додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися) у випадку, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Як встановлено з матеріалів справи, судом першої інстанції не були розглянуті вимоги позивача про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати у стаж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року та 2 роки роботи за юридичною спеціальністю до обрання вперше на посаду судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя, перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з квітня 2016 року та не досліджувались докази з цього приводу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для розгляду наведених вимог позивача шляхом ухвалення судом першої інстанції додаткового судового рішення у відповідності до вимог статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний суд у постанові від 14.02.2018 р. у справі (К/9901/2872/18) 2а/1570/4811/2011 дійшов правового висновку про те, що неповне з`ясування судом (судами) обставин справи, що мають значення для її розгляду та вирішення по суті, є підставою для скасування судового рішення під час його оскарження в установленому процесуальним законом порядку, але не дає підстав для продовження судового розгляду та дослідження нових доказів у порядку розгляду питання щодо ухвалення додаткового судового рішення.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати у стаж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з квітня 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 141 Закону № 2453 визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У відповідності до вимог частини 1 статті 135 Закону України № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3)судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 11 Перехідних положень Закону України № 2453-VI визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На день набрання чинності вказаним Законом діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», зідно з підпунктом 3-1 пункту 3 якої до стажу роботи, який дає судді право на відставку, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, зокрема трудовою книжкою та копією диплому ИВ №894429, позивач з 28.07.1981р. по 24.06.1987р. навчалася за денною формою на юридичному факультеті Університету Дружби Народів ім.Патриса Лумумби.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить не менше 10 років, колегія суддів вважає, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - 2 роки 11 місяців 13 днів.

В матеріалах справи також міститься розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якого стаж роботи позивача станом на 28.04.2016р. становить 25 років 03 місяці 21 день, у тому числі період навчання - 2 роки 11 місяців 13 днів

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці повинно виплачуватися позивачеві виходячи із стажу судді з урахуванням половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - 2 роки 11 місяців 13 днів.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, в порушення наведених вище вимог Закону №2453 відповідачем було призначено позивачеві виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% заробітної плати судді виходячи із стажу судді 22 роки 04 місяці 08 днів без урахування половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі -2 роки 11 місяців 13 днів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати у стаж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року, перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що в матеріалах пенсійної справи були в наявності трудова книжка, згідно записів якої позивач з 28.07.1981р. по 24.06.1987р. навчалася за денною формою на юридичному факультеті Університету Дружби Народів ім.Патриса Лумумби та копія диплому ИВ №894429, що надавало відповідачу можливості визначити стаж роботи суддею у відповідності до вимог чинного законодавства.

Водночас, колегія суддів зазначає, що статтею 122 КАС України встановлено строки звернення до адміністративного суду, за приписами частини 2 якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України, за приписами якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами частини 3 цієї статті якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 25.01.2019р. Таким чином, для звернення до суду з позовом за період з 01.04.2016р. по 24.07.2018р. позивачем було порушено строк звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що оскільки, виплати носять періодичний (щомісячний) характер, то про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися при отриманні довічного грошового утримання судді у відставці.

Доказів, що засвідчують тривале захворювання, що не давало можливості звернутися з позовом та призначити представника, інші причини, які не залежали від волі позивача, до суду надано не було. За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача за період з 01.04.2016 року по 24.07.2018 року слід залишити без розгляду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO №23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 26.01.2018 в справі № 331/1154/17 (номер в Єдиному Державному реєстрі судових рішень - 71838035.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати у стаж роботи 2 роки роботи за юридичною спеціальністю до обрання вперше на посаду судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд " № 2509-VIII від 12.07.2018 року внесені зміни до статті 137 Закону "Про судоустрій і статус суддів" 1402-VIII від 02.06.2016 року, яку доповнено частиною другою, в якій зазначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивача обрано на посаду та звільнено з посади судді до набрання чинності Закону України № 1402-VIII, то до нього не можуть бути застосовані приписи частини 2 статті 137 Закону №1402 щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, а тому відсутні правові підстави для зарахування до стажу на посаді судді періоду роботи позивача адвокатом з 16.03.1981 року по 22.06.1987 року.

Доводи позивача щодо звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді та порушення ч. 7 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-УІІІ від 02.06.2016 колегією суддів не прийнято до уваги виходячи з наступного.

Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" зазначив, що гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону N 2453 в редакції Закону N 192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Як вбачається з матеріалів справи, з часу виходу у відставку розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці періодично перераховувався виходячи із розміру суддівської винагороди суддів, які працюють в апеляційному суді Донецької області.

Такий розмір утримання співмірний з рівнем суддівської винагороди, яку позивач отримував до відставки та відповідає приписам пункту 6.4 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998р., відповідно до якої статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

Колегія суддів вважає, що рівень довічного грошового утримання, який позивач отримує за "старими" правилами, не менший ніж той, який був забезпечений до цього, відповідає попередньому рівню оплати її праці, та не містить ознак зменшення змісту або обсягу вже набутих нею прав, а тому посилання позивача на "звуження існуючих прав і свобод" є безпідставним.

За таких обставин, вимоги позивача щодо зобов`язання зарахувати у стаж роботи суддею 2 роки роботи за юридичною спеціальністю до обрання вперше на посаду судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя задоволенню не підлягають.

Судова колегія дійшла висновку про те, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення та прийняття нового рішення по справі.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі №200/1647/19-а - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі №200/1647/19-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі №200/1647/19-а - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати судді Апеляційного суду Донецької області у відставці і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці за грудень 2018 року по січень 2019 року; зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати судді у відставці Апеляційного суду Донецької області у стаж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року та 2 роки роботи за юридичною спеціальністю до обрання вперше на посаду судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя, перерахувати і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з квітня 2016 року - задовольнити частково.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати ОСОБА_1 судді Апеляційного суду Донецької області у відставці, і виплатити довічне грошове утримання судді у відставці за грудень 2018 року та січень 2019 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 у стаж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року - 2 роки 11 місяців 13 днів та перерахувати і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з 25.07.2018р.

Залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати у стаж роботи суддею половину терміну навчання на денній формі юридичного факультету Університету Дружби Народів з 28.07.1981 року по 24.06.1987 року - 2 роки 11 місяців 13 днів та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з 01.04.2016р. по 24.07.2018р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 11 вересня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко