Справа № 160/5215/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Справа № 160/5215/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №160/5215/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, передбаченого пунктом «а» частиною 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення із заявою про її призначення, а саме: з 23 січня 2018 року, неправомірною;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, передбаченого пунктом «а» частиною 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з моменту звернення із заявою - з 23.01.2018р. та провести нарахування і виплату такої пенсії за період з 23.01.2018р. по 13.02.2019р., включно.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/5215/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2019р. відкрито провадження по справі №160/5215/19 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно із статтею 126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №160/5215/19 у спрощеному провадженні.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що 23.01.2018р. вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 із відповідними документами, однак відповідач відмовив у задоволенні даної заяви, прийнявши рішення №212 від 22.04.2018р. Дане рішення пенсійного органу ОСОБА_1 оскаржила до суду та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019р. по справі №160/9099/18 її позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано оскаржуване рішення відповідача та зобов`язано пенсійний орган призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 відповідного періоду роботи. На виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зараховано відповідний період до пільгового стажу позивача та призначено останній пенсію з 14.02.2019р. в розмірі 1554, 44 грн. Водночас, ОСОБА_1 не погодилась з тим, що відповідачем призначено їй пенсію саме з 14.02.2019р., а не з дня звернення до пенсійного органу із відповідною заявою (23.01.2018р.), у зв`язку з чим звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перегляду дати призначення їй пенсії. Як зазначає позивач, у відповіді на дану заяву пенсійний орган відмовив у задоволенні такої заяви, мотивуючи це тим, що у рішенні суду його не зобов`язано призначити ОСОБА_1 пенсію з дати набуття позивачем права на пенсію - 23.01.2018р., у зв`язку з чим остання звернулась до суду із даним позовом.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області аргументована безпідставністю заявлених до суду вимог. Так, відповідач зазначив, що 23.01.2018р. позивач зверталась із заявою щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, однак відповідач згідно рішення №212 від 22.04.2018р. відмовив у такому призначенні з огляду на відсутність у ОСОБА_1 пільгового стажу. За результатами оскарження даного рішення пенсійного органу, Дніпропетровським окружним адміністративним судом було прийнято рішення від 14.01.2019р. у справі №160/9099/18, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 передбаченого пунктом «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період роботи машиністом дублюючого агрегату в ВАТ «Будівельні матеріали та будівництво» з 05 липня 1993 року по 16 грудня 2002 року. Відповідач зауважив, що з урахуванням приписів ст. 255 та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, останнім виконано вказане рішення суду та призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 14.02.2019р. (дата набрання законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019р. у справі №160/9099/18). З огляду на викладене, відповідач вважає, що підстав для призначення позивачу відповідної пенсії з 23.01.2018р. в управління немає підстав, оскільки у вказаному рішенні суд не зобов`язував Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах саме з дати набуття ОСОБА_1 права на пенсію, тобто - з 23.01.2018р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

23.01.2018р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, передбаченого пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», додавши до цієї заяви необхідні документи.

Рішенням Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за №212 від 22.04.2018р. ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність пільгового стажу роботи, оскільки пенсійним органом не зараховано позивачу до пільгового стажу періоди роботи на ПАТ «Будівельні матеріали та будівництво» у зв`язку із відсутністю атестації робочих місць.

Інших підстав відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у вказаному рішенні не визначено.

ОСОБА_1 оскаржила вказане рішення у судовому порядку.

14.01.2019р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №160/9099/18, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково та вирішено, зокрема:

«Визнати неправомірним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №212 від 22 квітня 2018 року про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно заяви від 23.01.2018 року відповідно до п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 передбаченого пунктом "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період роботи машиністом дублюючого агрегату в ВАТ "Будівельні матеріали та будівництво" з 05 липня 1993 року по 16 грудня 2002 року».

При цьому, слід зауважити, що у поданому ОСОБА_1 позові, який розглядався судом в рамках адміністративної справи №160/9099/18, позивачем не було заявлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити їй пенсію саме з дати набуття нею права на пенсію та звернення до пенсійного органу з відповідною заявою, тобто - з 23.01.2018р.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019р. у справі №160/9099/18 набрало законної сили - 14.02.2019р.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем взято на облік та було призначено позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 14.02.2019р., що також підтверджується наявною у матеріалах справи копією Довідки Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за №4099/1 від 14.05.2019р.

22.05.2019р. ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою щодо перегляду дати призначення їй відповідної пенсії та встановити такою датою 23.01.2018р., а не 14.02.2019р., а також нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 23.01.2018р. по 14.02.2019р.

У відповідь на дану заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено ОСОБА_1 лист за вих. №4018/С-09 від 27.05.2019р., в якому відповідач зазначив, що ним виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019р. у справі №160/9099/18 в частині призначенні заявниці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 за дати набрання рішення законної сили - 14.02.2019р. та зараховано відповідні періоди роботи позивача до її пільгового стажу.

Водночас, у даному листі відповідач зауважив, що рішенням суду його не зобов`язано призначити позивачу пенсію з дати набуття нею права на таку пенсію - 23.01.2018р.

Не погодившись із вищезазначеною позицією пенсійного органу, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч. 3 ст. 4 Закону №1058-ІV).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону №1058-ІV - заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, 23.01.2018р., пілся того як ОСОБА_1 виповнилось 47 років, остання набула право на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з цієї дати відповідачем було отримано заяву позивача щодо призначення їй відповідної пенсії.

Натомість, як встановлено судом, відповідачем прийнято ОСОБА_1 на облік та призначено пенсію лише 14.02.2019р., з огляду на набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019р. по справі №160/9099/18.

При цьому, даним же рішення суду визнано неправомірним та скасовано рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №212 від 22.04.2018р. про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно заяви від 23.01.2018р., а, отже, у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишилась нерозглянутою подана позивачем 23.01.2018р. заява про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яку територіальний орган Пенсійного фонду у відповідності до п. 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. повинен був розглянути не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення пенсії та прийняти відповідне рішення.

Доводи відповідача, з посиланням на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019р. по справі №160/9099/18 з приводу того, що у даному рішенні суд не визначив обов`язку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах саме з дати набуття ОСОБА_1 права на таку пенсію та звернення до пенсійного органу з такою заявою, не приймається до уваги, оскільки вказані вимоги не були предметом спору у справі №160/9099/18, у зв`язку з чим дане питання у судовому порядку не вирішувалось.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить до висновку, що відповідач, призначаючи пенсію позивачу не за її заявою від 23.01.2018р., а з 14.02.2019р., не дотримався вимог Закону №1058-ІV, оскільки з 14.02.2019р. у пенсійному органі перебувала заява ОСОБА_1 встановленої форми від 23.01.2018р., яка з урахуванням набрання законної сили вищевказаним рішенням суду, залишилась нерозглянутою, у зв`язку з чим відповідач не мав повноважень, визначених чинним законодавством в частині самостійного визначення дати призначення позивачу пенсії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем не спростовано факт порушення прав ОСОБА_1 на отримання пенсійних виплат з 23.01.2018р. (дата звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах).

Слід зазначити, що в якості заявлених до суду позовних вимог ОСОБА_1 у прохальній частині позовної заяви просить суд, зокрема, визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, передбаченого пунктом «а» частиною 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення із заявою про її призначення, а саме: з 23 січня 2018 року.

З цього приводу слід зазначити, що повідомлення про прийняття та підстави для прийняття певного рішення за своєю суттю є вчиненням дій, а не допущенням бездіяльності.

Водночас, судом встановлено, що відповідачем було порушено права позивача шляхом вчинення протиправних дій у вигляді відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, передбаченого пунктом «а» частиною 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: з 23 січня 2018 року.

Відповідно до п.п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України - у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, з метою дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, а також з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що в рамках даного адміністративного спору належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 та нарахувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, передбаченого пунктом «а» частиною 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з моменту звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: з 23.01.2018р. та здійснити виплату такої пенсії за період з 23.01.2018р. по 13.02.2019р., включно з урахуванням отриманих сум пенсії - у зв`язку з чим суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії - підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1536, 80 грн., що документально підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №0.0..1 від 04.06.2019р. (дата валютування - 05.06.2019р.) на суму 1536, 80 грн.

Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем - у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1530, 00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №160/5215/19 та ким дійсно допущено порушення прав позивача (Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, передбаченого пунктом «а» частиною 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: з 23 січня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та нарахувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, передбаченого пунктом «а» частиною 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з моменту звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: з 23.01.2018р. та здійснити виплату такої пенсії за період з 23.01.2018р. по 13.02.2019р., включно з урахуванням отриманих сум пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1530, 00 (одна тисяча п`ятсот тридцять гривень).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський