Справа № 140/1995/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8879/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

прокурора Шимін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Прокуратури Волинської області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року у справі № 140/1995/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про накладення штрафу (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Волдінер Ф.А. в м. Луцьку Волинської області 26.07.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 59093764 про накладення штрафу на ОСОБА_1 , винесеної 10.06.2019 головним державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С.В.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову ВП № 59093764 про накладення штрафу на ОСОБА_1 , винесену 10.06.2019 головним державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С.В.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Прокуратура Волинської області, яка вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що при розгляді адміністративного позову підприємця ОСОБА_1 . Волинський окружний адміністративний суд вийшов за межі позовних вимог та фактично досліджував не законність постанови державного виконавця про накладення штрафу, а рішення господарського суду Волинської області від 19.06.2018, на виконання якого видано наказ від 20.02.2019 №903/129/18-1.

В судовому засіданні представник апелянта наполягала на задоволенні апеляційної скарги.

Сторони, які були належним чином, у відповідності до вимог частин першої та другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Правом на надання письмового відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 14.05.2019 головним державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будем С.Л. за заявою Городищенської сільської ради було відкрито виконавче провадження № 59093764 з примусового виконання Наказу Господарського суду Волинської області № 903/129/18-1, виданого 20.02.2019.

Відповідно до вказаного Наказу фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 зобов`язано повернути Городищенській сільській раді земельну ділянку водного фонду площею 10,4373 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану на території Городищенської сільської ради по акту приймання-передачі у стані придатному для подальшого використання.

Постановою ВП № 59093764 про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2019 боржнику ОСОБА_1 було встановлено строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

10.06.2019 старшим державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області в присутності позивача було складено акт про невиконання рішення суду. Крім того, в акті зазначено, що причини невиконання боржник роз`яснив в окремій заяві.

Відповідно до вказаної заяви, що була отримана відповідачем 10.06.2019, позивач (боржник) серед іншого зазначає, що згідно договору оренди об`єкту водного фонду і земель між ним та Луцькою районною державною адміністрацією від 17.11.2005 в оренду передавався водний об`єкт із земельною ділянкою загальною площею 10,4374 га, в тому числі 7,4174 га водного плеса. Згідно Наказу Господарського суду Волинської області № 903/129/18-1 від 20.02.2019 поверненню підлягає земельна ділянка. На підставі цього позивач просить роз`яснити порядок повернення об`єкту водойми і земельної ділянки, якщо вимога повернення стосується тільки земельної ділянки.

Крім того, позивач зазначає, що йому в оренду було передано земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :01.04, на підтвердження чого до заяви додано копію реєстраційної карти земельної ділянки серії НОМЕР_3 .

Також позивачем вказано, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 йому жодним чином не передавалась, а тому повернути її позивач немає жодної можливості оскільки він такою ділянкою не користувався.

Незважаючи на пояснення позивача викладені в письмовій заяві відповідачем було винесено постанову ВП № 59093764 про накладення штрафу на позивача за невиконання наказу суду. Не погодившись з даною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що причиною невиконання Наказу Господарського суду Волинської області № 903/129/18-1, виданого 20.02.2019, є відсутність в його володінні, користуванні чи розпорядженні земельної ділянки з кадастровим номером, зазначеним у згаданому наказі. Натомість в його користуванні на підставі договору оренди водних об`єктів та земель водного фонду знаходиться земельна ділянка з іншим кадастровим номером. Позивач не міг виконати дії щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 з причин, які є об`єктивно непереборними, що свідчить про поважність причин невиконання Наказу Господарського суду Волинської області № 903/129/18-1 від 20.02.2019.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно приписів статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Таким чином, приписами статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено обов`язкову умову притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення, що підлягає примусовому виконанню невиконання рішення без поважних причин.

З постанови ВП № 59093764 про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2019 вбачається, що її описова та резолютивна частини повністю відповідають виконавчому документу (Наказу Господарського суду Волинської області № 903/129/18-1 від 20.02.2019) щодо визначення предмету стягнення, зокрема в частині кадастрового номеру земельної ділянки НОМЕР_1 .

Згідно з п. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 903/129/18 під час перегляду рішення Господарського суду Волинської області від 19.06.2019 у цій же справі (на підставі якого видано наказ про примусове виконання рішення від 20.02.2019 № 903/129/18-1) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 судом встановлено, що матеріали справи містять рішення Господарського суду Волинської області від 17.12.2017, залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2018, у справі № 903/909/16, яким відмовлено в задоволенні позову підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Городищенської сільської ради від 16.03.2016 про відмову у продовженні договору та у переукладенні його на новий строк.

При цьому Північно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 05.02.2019 встановлено, що суди у справі № 903/909/16 вказали, що доводи ОСОБА_1 про різні кадастрові номери орендованої ним земельної ділянки в різні проміжки часу не впливають на законність рішення, оскільки у Державному земельному кадастрі містяться відомості щодо земельної ділянки площею 10,4373 га для рибогосподарських потреб комунальної форми власності з кадастровим номером НОМЕР_1 , тоді як ні Договір, ні додаткова угода до нього не містять кадастрового номеру орендованої земельної ділянки.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.01.2019 №Д-6/0-7/0/6-19, яким підтверджено, що земельна ділянка, яка перебувала в оренді ОСОБА_1 з кадастровим номером НОМЕР_4 та земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 це одна і та ж земельна ділянка, зміна кадастрового номеру якої виникла у зв`язку з помилкою у відомостях про земельну ділянку.

Також, кадастровий номер земельної ділянки, яку орендував підприємець Дармовис ОСОБА_3 ( НОМЕР_5 :01 НОМЕР_6 ), вірно визначено Господарським судом Волинської області у наказі про примусове виконання рішення від 20.02.2019 № 903/129/18-1.

Таким чином, як вірно зазначив апелянт, задовольняючи позов у справі, що розглядається, суд першої інстанції дійсно вдався до оцінки обставин, які були досліджені судами в інших справах, зокрема і у тій, на виконання рішення в якій виданий виконавчий документ (наказ) про повернення позивачем земельної ділянки.

Посилання суду першої інстанції на ненадання учасниками спору судових рішень в інших справах безпідставні, оскільки дані судові рішення у повному обсязі є у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Інших підстав для скасування спірної постанови державного виконавця суд першої інстанції не зазначив.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що доводи позивача, викладені в позовній заяві, про об`єктивну неможливість виконати судове рішення про повернення земельної ділянки безпідставні. Даний об`єкт чітко визначений у судовому рішенні, зазначений і спосіб його виконання.

Сам факт невиконання судового рішення позивачем визнається.

Накладення відповідачем штрафу на боржника ОСОБА_1 , а не на фізичну особу-підприємця Дармовиса ОСОБА_3 , який зазначений боржником у виконавчому документі, про що також вказує позивач у позові, не свідчить про незаконність оспорюваної постанови, оскільки в даному випадку особа ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 збігаються при виконанні судового рішення.

До того ж позовна заява про скасування постанови держвиконавця про накладення штрафу подана саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , що підтверджує даний висновок апеляційного суду.

Зазначене позивачем несвоєчасне направлення копії спірної постанови боржнику жодним чином не впливає на її законність.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова ВП № 59093764 про накладення штрафу на ОСОБА_1 , винесена 10.06.2019 головним державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С.В. є правомірною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (№ 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Невідповідність висновків суду обставинам справи вважається у тому разі, якщо останні встановлені судом повно та згідно з дослідженими ним доказами, проте висновки зі встановлених обставин зроблені невірно.

Неправильне застосування матеріального права має місце у разі застосування неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене тлумачення.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 КАС України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Волинської області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року у справі № 140/1995/19 - скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 06.09.2019