Справа № 274/2570/17
Суддя: Замега О. В.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №274/2570/17
Провадження № 2-а/0274/8/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
03.09.19 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

19.06.2017 до Бердичівського міськрайонного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого листом № ВС6363 від 27.10.2016, про повернення на доопрацювання документів щодо призначення йому одноразової грошової допомоги як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, зобов`язати Житомирський обласний військовий комісаріат прийняти та оформити його документи для виплати одноразової грошової допомоги, подані відповідно до заяви від 03.10.2016, та подати Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 07.06.2016 внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, відповідно до вимог ст.16 ЗУ "про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в період з 04.02.1987 по 18.02.1989, він приймав участь в бойових діях в Республіці Афганістан. Внаслідок проходження військової служби позивач отримав захворювання, які пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись воєнні дії. Крім того, у відповідності до довідки до акту МСЕК встановлено обставини отриманого ним поранення, проведено освідування і дано заключення про можливість їх виникнення під час несення військової служби в Республіці Афганістан в період з 04.02.1987 по 18.02.1989. На даний час, у відповідності до довідки до акту МСЕК серії 12ААА № 514537 йому встановлено IІI групу інвалідності. 03.10.2016 він звернувся до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, що передбачено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року. Житомирський обласний військовий комісаріат листом повернув документи для доопрацювання, через відсутність документа, який свідчить про причини та обставини поранення.

Позивач вважає, такі дії відповідача безпідставними, оскільки ним були подані всі документи передбачені Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав суду відзив проти позову в якому зазначив, що позивачу повернуто документи для доопрацювання, оскільки ним не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Вказує, що таким документом може бути: акт про нещасний випадок, складений за матеріалами розслідування військової частини; довідка командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каіцтва).

З огляду на зазначене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Представник 3-ї особи, Бердичвського об`єднаного міського військового комісаріату відзиву не надав, причин неявки не повідомив.

Ухвалою суду від 24.01.2018 призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

03.09.2019 в судове засідання сторони не з`явились

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, про наявність підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 07.06.2016 ОСОБА_1 має інвалідність третьої групи з 26.05.2016. Поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Дата огляду 07.06.2016(а.с. 15).

Позивач проходив військову службу в період з 10.11.1986 по 18.02.1989. Учасник бойових дій у Республіці Афганістан з 04.02.1987 по 18.02.1989, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 виданого 27.10.1986, та довідкою Бердичівського ОМВК за №4/421 від 14.03.2016. (а.с. 10, 11-13).

Відповідно до Акта МСЕК №117 від 14.03.2016, у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені рубці на тім`яній ділянці голови, в ділянці правого плеча, лівого гомілково ступного суглобу, на передній поверхні, в середній третині, правої гомілки. Виявлені рубці могли виникнути на місці загоювання ран, які могли виникнути від дії осколків гранати і по давності їх утворення можуть відповідати строку вказаному освідуємим(а.с. 14). Обставинами справи вказано: зі слів освідуємого, при виконанні військової служби в Республіці Афганістан при розриві снаряду був поранений осколками в ділянку голови, правого плеча, лівої та правої нижньої кінцівок. Довідка Бердичівського воєнкомату видана гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в тім, що він дійсно проходив військову службу ЗС з 10.11.1986 по 18.02.1989. Учасник бойових дій в Республіці Афганістані в період з 04.02.1987 по 18.02.1989. (а.с.14)

У витягу з пртоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, вказано, що відповідно до протоколу № 1379 від 30.03.2016, множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої руки, нижніх кінцівок /контузія головного мозку у 1981-1989 рр./ старшого сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1968 р.н., наслідки яких рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що підтверджено актом судово-медичного дослідження від 18.03.2016 Бердичівського міськрайонного відділення судово-медичної експертизи, що в подальшому призвело до розвитку "залишкових явищ ЗЧМТ, післятравматичної дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст. з вестибуло-атактичними порушеннями, вегето-судинною нестійкістю, церебростенічного та цефалгічного синдромів, вертебро-базилярної недостатності. Міокардіодістрофії амішаного генезу. СНО", що підтверджено військово-обліковими та медичними документами. - поранення /контузія/ та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії(а.с.15 на звороті).

03.10.2016 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності(а.с. 9).

Листом від 27.10.2016 за № ВС6363 ІНФОРМАЦІЯ_4 повернув документи ОСОБА_1 до Бердичівського ОМВК, для доопрацювання, так як в наданих документах відсутній документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою злочину чи адміністративного порушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження (а.с. 9 на звороті).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20.12.1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону № 2011-ХІІ, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Статтею 16 вказаного Закону № 2011-XII у редакції чинній на момент виникнення правовідносин передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 16-2 Закону №2011-XII у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (частина 6 статті 16-3 Закону).

Згідно з частиною восьмою статті 16-3 Закону №2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

З аналізу наведених норм даного Закону вбачається, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічний правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 року у справі № 21-446а14 та від 21.04.2015 року у справі № 21-135а15.

Також, аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 372/1258/16-а, № провадження К/9901/6800/18.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 21.7 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 (далі - Положення № 402) постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п.21.8 Положення № 402).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 виданого 27.10.1986, Акта МСЕК №117 від 14.03.2016, довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №514537 від 07.06.2016, вбачається що захворювання позивача пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, в період з 04.02.1987 по 18.02.1989. (а.с.10, 11-13, 14, 15)

Зазначені документи долучені позивачем до заяви та передані Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату. (а.с.9)

За таких обставин суд приходить до висновку про надання позивачем належних документів, які зазначені в пункті 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини його захворювання.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Приписами пункту 13 Порядку № 975 обумовлено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу (пункт 14 Порядку № 975).

Отже, порядок призначення та виплати допомоги полягає у наступному: особи, які мають право на одноразову грошову допомогу звертаються з документами в обласний військовий комісаріат; обласний військовий комісаріат подає розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, та надсилається за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги; перевірені фахівцями документи розглядаються Комісією та подаються Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення одноразової допомоги; після прийняття рішення Міністром оборони України кошти надсилаються в обласний військовий комісаріат (військову частину), до якого були подані документи, для виплати одноразової допомоги отримувачам. Виплата одноразової допомоги провадиться в порядку черговості відповідно до дати подання документів після отримання Міністерством оборони коштів, передбачених на ці цілі.

Порядком № 975 саме до дискреційних повноважень Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги, віднесена можливість або прийняти рішення про призначення, або відмовити у призначенні одноразової грошової допомоги.

Водночас, Житомирський обласний військовий комісаріат не наділений повноваженнями на самостійне визначення наявності/відсутності в осіб права на призначення чи відмову в отриманні одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, або залишення їх заяв без реалізації.

Разом з тим, судом встановлено, що Житомирський обласний військовий комісаріат, всупереч викладеним у Порядку № 975 положенням, вийшов за межі наданих чинним законодавством України повноважень та фактично самостійно розглянув подану позивачем заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням позивачем обов`язків військової служби з додатками та прийняв рішення про повернення на доопрацювання, у зв`язку із чим неправомірно перебрав на себе повноваження Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги.

При цьому, Житомирським обласним військовим комісаріатом не виконано свій обов`язок, визначений п. 13 Порядку № 975, щодо направлення заяви позивача та доданих до неї документів на адресу Міністерства оборони України, чим, у свою чергу, допущено неправомірні дії відносно позивача.

Отже, суд приходить до висновку про те, що в спірних правовідносинах Житомирський обласний військовий комісаріат діяв протиправно, оскільки не мав права приймати рішення щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а повинен був лише здійснити дії щодо підготовки поданих позивачем документів, необхідні для виплати одноразової грошової допомоги, з подальшою передачею їх до Міністерства оборони України для вирішення питання про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому наявні підстави для задоволення даного адміністративного позову в цій частині та визнати такі дії відповідача протиправними.

Також, враховуючи принцип ефективності судового захисту, суд дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом зобов`язання Житомирського обласного військового комісаріату надати Міністерству оборони України висновки та матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання отриманого при виконанні військового обов`язку в країні де велись бойові дії.

У відповідності до норм статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На переконання суду, відповідач не довів правомірності свого рішення.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат позивача. Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого листом № ВС6363 від 27.10.2016, про повернення на доопрацювання документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду війни III групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти та оформити документи ОСОБА_1 для виплати одноразової грошової допомоги, подані відповідно до заяви від 03.10.2016, та подати Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 07.06.2016 внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, відповідно до вимог ст.16 ЗУ "про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідн.номер НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Житомирський обласний військовий комісаріат (, вул. С.Параджанова, 4 м.Житомир, 10001).

Головуючий суддя О.В.Замега