Справа № 260/651/19
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. Ужгород№ 260/651/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Олійник В.В.

за участю представників

позивача: не з`явився

відповідача 1: Семак В.П. (довіреність від 06.06.2019 року № 7)

відповідача 2: Семак В.П. (довіреність від 03.06.2019 року № 18-11-00389)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 9 вересня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення складено в повному обсязі 10 вересня 2019 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою (а.с.4-6) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (далі - відповідач 1, РВ ФДМУ по Закарпатській області), якою просить: визнати протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області щодо неповідомлення та непропонування ОСОБА_1 , всіх вакантних посад, що з`явились в Регіональному відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській області та Волинській областях, починаючи з 24.04.2019 року по 08.05.2019 року та зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області повідомити та запропонувати ОСОБА_1 всі вакантні посади, що з`явились в Регіональному відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській області та Волинській областях, починаючи з 24.04.2019 року по 08.05.2019 року.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з жовтня 2018 року позивач працює на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом та інформаційно-документального забезпечення РВ ФДМУ по Закарпатській області. Наказом Фонду державного майна України № 232 від 06.03.2019 року "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Львові реорганізувавши шляхом злиття Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області. 24.04.2019 року позивача ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням посади яку вона обіймала. Разом з тим, відповідачем не було запропоновано всі наявні в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях посади, зокрема в Управлінні забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області: у відділі приватизації, управління державним майном та корпоративними правами - 7 посад; у відділі орендних відносин - 6 посад; у відділі оцінки майна та майнових прав - 6 посад; у відділі документального забезпечення, адміністративно-господарської та інформаційно-аналітичної роботи - 7 посад; у секторі забезпечення повноважень з контролю - 3 посади; всього по управлінню - 29 посад, а також у секторі претензійно-позовної роботи у Закарпатській області РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - 3 посади.

Таким чином, допущена відповідачем бездіяльність, яка полягає у неповідомленні та непропонуванні всіх вакантних посад позивачу, не відповідає вимогам ст. 19 Конституції України, законодавства про працю, а також встановленим ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України засадам законності, добросовісності, безсторонності, пропорційності, а також права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідачем 1 надано відзив на позовну заяву (лист РВ ФДМУ по Закарпатській області від 07.06.2019 року № 10-11-01380, а.с.62-63), в якому зазначив, що головою комісії з реорганізації РВ ФДМУ по Закарпатській області разом з керівником новоутвореної структури - РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях позивачу запропоновано наявну вакантну посаду державної служби відповідно до її кваліфікації - головного спеціаліста відділу документального забезпечення, адміністративно-господарської та інформаційно-аналітичної роботи, саме в Управлінні забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області. Таким чином, посилання позивача щодо не пропонування всіх наявних вакантних посад, відповідно до кваліфікації, які наявні у новоствореній структурі - РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, а саме в Управлінні забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області спростовується зазначеним. Крім того, зазначає, що на адресу відповідача 28.05.2019 року надійшов лист Західного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України № 09-15/3122-2019 щодо звільнення ОСОБА_1 в порядку переведення для подальшої роботи в Західному офісі Держаудитслужби в Закарпатській області. В зв`язку з чим, позивачем на адресу Голови комісії з реорганізації РВ подано заяву про звільнення в порядку переведення від 05.06.2019 року. Наказом РВ ФДМУ по Закарпатській області від 06.06.2019 року № 26-К позивача звільнено з Регіонального відділення в порядку переведення для подальшої роботи в Західному офісі Держаудитслужби в Закарпатській області з 12.06.2019 року.

В судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві проти позову.

Ухвалою суду від 11.06.2019 року (протокольно, внесеною до журналу судового засідання, а.с.91-92) залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (далі - співвідповідач, РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях).

Відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву (лист РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 20.08.2019 року № 14-11-02134, а.с.110-112), згідно якого, вважає вимоги позову безпідставними та такими, що не відповідають матеріалам та обставинам справи, а тому не підлягають задоволенню, з огляду на те, що ОСОБА_1 було запропоновано для переведення вакантну посаду відповідно до її кваліфікації та категорії державного службовця. Окрім того, зі змісту позовної заяви не вбачається порушення прав позивача, оскільки не сплинув двомісячний строк, протягом якого ОСОБА_1 у разі відмови від запропонованої посади будуть запропоновані всі інші вакантні посади, наявні у РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, що не запропоновані іншим працівникам.

Представник відповідача 2 проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів безпідставності останніх, просить відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фонд державного майна України здійснює свої повноваження, відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про Фонд державного майна України", безпосередньо- і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Наказом Фонду державного майна України від 06.03.2019 року № 232 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України Закарпатській області та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській області реорганізовані шляхом злиття та утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях як правонаступник попередніх структур.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 13.05.2019 року № 459 "Про визнання дня початку роботи РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях" днем початку роботи Регіонального відділення визначено 15.05.2019 року.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України "Про державну службу", правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби .

Пунктом 1 ч.1 ст.43 Закону України "Про державну службу" визначено однією з підстав для зміни істотних умов державної служби ліквідацію або реорганізацію державного органу.

Відповідно до п 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Оскільки, законодавство про державну службу не визначає поняття рівноцінна посада, але поняття "рівноцінна" можна ототожнити з поняттям "така ж сама посада", за принципом рівна оплата за рівноцінну роботу, за яким особи, що виконують однакову (рівноцінну) роботу, мають одержувати однакову заробітну плату (посадовий оклад).

Частиною третьою ст. 87 Закону України "Про державну службу" встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. У такому разі положення статті 43 Закону України "Про державну службу" не застосовуються.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої ст. 87 Закону України "Про державну службу" допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації, або якщо він відмовляється від такого переведення.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України "Про державну службу" посада державної служби - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу.

Посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців ст. 6 "Категорії посад державної служби" Закону України "Про державну службу".

Відповідно до пункту 33 Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році (ухвала судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 01.12.1997), при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 492 КЗпП про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд виходить з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи - інша наявна робота.

Підтвердженням зазначеного є правова позиція Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15, в якій зазначено, що власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. З ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо: запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

24.04.2019 року ОСОБА_1 була письмово попереджена про те, що відповідно до наказу Фонду від 06.03.2019 року № 232 "Про реорганізацію регіональних відділені Фонду державного майна України" у зв`язку з припиненням юридичної особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом та інформаційно-документальною забезпечення особи Регіонального відділення Фонду державного майна не Закарпатській області буде скорочена.

Також, у вказаному попередженні ОСОБА_1 було запропоновано для переведення до Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинські областях наявну вакантну посаду відповідно до її кваліфікації головного спеціаліста відділу документального забезпечення адміністративно-господарської та інформаційно-аналітичної роботи.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених і пункті 1 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином законодавець наділив, зокрема, уповноважені органи дискреційними повноваженнями щодо пропонування працівникові іншої роботи на власний розсуд.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду під час прийняття управлінського рішення.

Стаття 13 Закону України "Про Фонд державного майна України" визначає гарантії здійснення повноважень Фонду.

Згідно з положеннями цієї статті втручання центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, об`єднань громадян та представників у діяльність Фонду забороняється, крім випадків, передбачених законом, вплив у будь-якій формі на працівників Фонду з метою перешкоджання виконанню ними службових обов`язків або прийняття неправомірного рішення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як вбачається зі змісту Рекомендацій № К (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під час здійснення зобов`язання, про яке просить позивач, суд може втрутитись в дискреційні повноваження відповідача та може вийти за межі завдань адміністративного судочинства. Вищий адміністративний суд України неодноразово наголошував, що принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а не втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Відтак, як встановлено судом, позивачу було запропоновано для переведення до Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинські областях наявну вакантну посаду відповідно до її кваліфікації головного спеціаліста відділу документального забезпечення адміністративно-господарської та інформаційно-аналітичної роботи.

Окрім того судом не вбачається порушення прав позивача, оскільки не сплинув двомісячний строк, протягом якого ОСОБА_1 у разі відмови від запропонованої посади будуть запропоновані всі інші вакантні посади, що були наявні у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та які не були запропоновані іншим працівникам.

Разом з тим, як вбачається із наявних матеріалів справи, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області від 06.06.2019 року № 26-К ОСОБА_1 була звільнена відповідно до пункту 2 частинні статті 41 Закону України "Про державну службу" з займаної посади 12.06.2019 року в порядку переведення для подальшої роботи в Західному офісі Держаудитслужби (п.5 ст.36 КЗпП України). Підставою для видачі такого наказу була заява ОСОБА_1 та лист нового роботодавця.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем та співвідповідачем у справі спростовано доводи позову про бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області щодо неповідомлення та не пропонування ОСОБА_1 , всіх вакантних посад, що з`явились в Регіональному відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській області та Волинській областях, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 139 КАС України та в зв`язку з відсутністю понесених судових витрат відповідача, судові витрати не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 60, ), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті