Справа № 320/6635/18
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року № 320/6635/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить з урахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.06.2016 № 210-12-VІІ «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» в частині, що стосується гр. ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.08.2018 № 2686-55- VІІ «Про розгляд заяви затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність громадянину ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Білоцерківську міську раду Київської області розглянути проект землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки комунальної власності площею 0,0489 га. йому у власність.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а також просив розглядати справу за його відсутності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 відмовлено у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивач надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 29.08.2000 № 278 ОСОБА_1 виділено для постійного користування земельну ділянку розміром 0,0320 га по АДРЕСА_1 .

Позивач 06.06.2001 отримав дозвіл на будівництво сараю - гаражу- літньої кухні по АДРЕСА_1 відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої розпорядженням міськвиконкому від 27.04.2001 № 316 .

Технічний план на садибний (житловий) будинок АДРЕСА_1 виготовлений 30.01.2006. Технічний паспорт зареєстрований Білоцерківським МБТІ 07.11.2007.

На підставі зазначених документів та на виділеній земельній ділянці позивачем був зведений будинок, сарай, гараж, літня кухня та 28.01.2010 виготовлений кадастровий план земельної ділянки, згідно якого площа земельної ділянки склала 0,0491 га.

У подальшому, коли позивач виявив бажання приватизувати земельну ділянку площею 0,0491 га., йому стало відомо, що зазначена земельна ділянка приватизована ОСОБА_2 .

З даного приводу позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 05.08.2005 № 306 та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 06.12.2013 у справі № 357/8406/13-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано недійсним рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 05.08.2005 № 306 у частині передачі ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення садівництва площею 489 кв.м. та затвердження Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадян України в межах Білоцерківської міської ради, а також площу земельної ділянки для ведення садівництва 489 кв.м., передану у власність ОСОБА_2 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 313918, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 05.08.2005 № 306 на земельну ділянку площею 0,0489 га для індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 , 30.01.2006.

Позивач 19.11.2014 звернувся до Білоцерківської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0489 га по АДРЕСА_1

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 18.12.2014 № 1356-67-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» ОСОБА_1 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0489 га. по АДРЕСА_1

На підставі цього рішення у 2015 р. був розроблений проект землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0489 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 оскаржив рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.12.2013 у справі № 357/8406/13-ц, даний проект землеустрою не був затверджений.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.06.2016 у справі № 357/8406/13-ц рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.12.2013 скасовано в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 06.09.2017 у справі № 357/8406/13-ц рішення Апеляційного суду Київської області від 15.06.2016 скасовано, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.12.2013 залишено в силі.

У березні 2018 позивачем виготовлений новий проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність.

Позивач 21.03.2018 звернувся зі заявою до Білоцерківської міської ради Київської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 30.08.2018 № 2686-55-VIІ «Про розгляд заяви затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність громадянину ОСОБА_1 » позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки розміром 0,0489 га у зв`язку з тим, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 30.06.2016 № 210-12-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0320 га., а рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 18.12.2014 № 1356-67-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0489 га. гр. ОСОБА_1 втратило чинність згідно п. 16 цього ж рішення.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначив, що про рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.06.2016 № 210-12-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» йому взагалі не було відомо.

Дане рішення на його думку взагалі не могло бути прийнято, оскільки на момент його прийняття він був позбавлений права на спірну земельну ділянку на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 15.06.2016 у справі № 357/8406/13-ц.

Також зазначив, що проект землеустрою на земельну ділянку площею 0,0320 ним не розроблявся.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. а ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно ст. 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч. 13 ст. 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

З наведеного слідує, що орган, який розглядає питання про затвердження проекту землеустрою, зобов`язаний обґрунтувати своє рішення про відмову у його затвердженні та зазначити, яку саме невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів було виявлено в наданому до затвердження проекті.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.06.2016 № 210-12-VІІ «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам», суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу за результатами розгляду його заяви від 19.11.2014 рішенням Білоцерківської міської ради від 18.12.2014 № 1356-67- VІ було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, площею 489 кв.м.

У подальшому 30.06.2016 рішенням Білоцерківської міської ради Київської області № 210-12-VІІ позивачу знову надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква вже площею 320 кв.м., при цьому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0172 га.

Суд звертає увагу, що позивач у 2016 році не звертався до відповідача із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та не розробляв проект землеустрою на земельну ділянку площею 0,0320 га, а тому у Білоцерківської міської ради були відсутні підстави для розгляду даного питання.

Крім того, в цей період рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.06.2016 у справі № 357/8406/13-ц позивачу було відмовлено у задоволенні позову щодо визнання недійсним, зокрема, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 313918, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 05.08.2005 № 306 на земельну ділянку площею 0,0489 га для індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 .

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.06.2016 № 210-12-VІІ «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» в частині, що стосується позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.08.2018 № 2686-55-VIІ, суд зазначає наступне.

Позивач після отримання ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України від 06.09.2017 у справі № 357/8406/13-ц звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому спірної земельної ділянки площею 0,0489 га.

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 30.08.2018 № 2686-55-VIІ позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою з посиланням на рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 210-12-VI від 30.06.2016.

Інших підстав відмови у затвердженні проекту землеустрою дане рішення не містить.

Як вже встановлено судом, рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.06.2016 № 210-12-VІІ є протиправним.

Також суд звертає увагу, що рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 18.12.2014 № 1356-67-VI, яким надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки площею 0,0489, є чинним та таким, що вичерпало свою дію виконанням, а отже, не може бути скасоване.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі N 1-9/2009 у справі N 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому суд Конституційний Суд України постановив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Також суд зазначає, що обов`язковою умовою визнання акту недійсним є порушення у зв`язку з його прийняттям прав, свобод та інтересів фізичних осіб або юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.08.2018 № 2686-55-VIІ є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ч.1 ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 72, ч. 3 ст. 77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають учасники справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного, саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним і скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч. 3 ст. 245 КАС України).

Позовні вимоги щодо зобов`язання Білоцерківської міської ради Київської області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності позивачу у власність земельної ділянки площею 0,0489 га., підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наявних у матеріалах справи квитанцій від 29.10.2018 № 79 та від 18.01.2019 № 19153879 позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2114, 40 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2114, 40 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.06.2016 № 210-12-VIІ «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» в частині що стосується гр. ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 30.08.2018 № 2686-55-VIІ «Про розгляд заяви затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність громадянину ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Білоцерківську міську раду Київської області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0489 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Білоцерківської міської ради Київської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь гр. ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.