Справа № 160/3862/19
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2019 року Справа № 160/3862/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Врони О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Макс" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Полі-Макс» (далі - ТОВ «Полі-Макс», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване податкові повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки висновок про порушення законодавства в акті перевірки був зроблений перевіряючими у зв`язку з тим, що витрати на технічне обслуговування та ремонт орендованих транспортних засобів не повинні включатись до складу витрат, тому що є витратами на поліпшення цих транспортних засобів, що збільшують їх первісну вартість і повинні відображатись як капітальні інвестиції у створення (будівництво) інших не обігових матеріальних активів (орендованих), і відповідно фінансовий результат до оподаткування повинен поступово зменшуватись на суму розрахованої амортизації основних засобів. Позивач вважає такий висновок необґрунтованим, оскільки витрати на технічний огляд, технічне обслуговування та поточний ремонт транспортних засобів з метою підтримання об`єкта в робочому стані згідно пункту 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» не збільшували первісної вартості основних засобів і неповинні були відображатись як капітальні інвестиції у створення необоротних матеріальних активів і відповідно були правомірно віднесені ТОВ «Полі Макс» до складу витрат у 2018 році. Зважаючи на те, що ТОВ «Полі Макс» отримано у лізинг транспортні засоби, готові до експлуатації, тобто такі, створення яких було завершено, то висновки відповідача, викладені в акті перевірки, є такими, що ґрунтуються на помилковому трактуванні чинного законодавства. ТОВ «Полі Макс» є суб`єктом малого підприємництва і обґрунтовано включало фінансові витрати у вигляді щомісячної винагороди (комісії) лізингодавця до витрат того звітного періоду, в якому вони були нараховані. Відповідач, зазначаючи про не підтвердження витрат експедитора ОСОБА_1 на залучення третіх осіб до виконання договорів транспортно-експедиційних послуг на суму 3691203,36 грн., зменшив витрати ТОВ «Полі макс» не на суму документально непідтверджених витрат експедитора ОСОБА_1 , а на розрахунково визначену їм суму винагороди експедитора на суму 2152722,75 грн.
Представником відповідача 22.05.2019 року подано відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що враховуючи укладання 31.07.2017 року договору про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автотранспортних засобів з ТОВ «Камаз-Україна», укладаючи низку однотипних договорів оренди транспортних засобів з фізичною особою ОСОБА_2 , позивач був обізнаний щодо неналежного технічного стану орендованих транспортних засобів та невиконання орендодавцем п. 8 договорів. Отже, позиція позивача щодо необхідності (господарської потреби) надання послуг з технічного обслуговування і проведення ремонту автотранспортних засобів, які фактично в користуванні позивача ще не перебували, є необґрунтованою. Фінансові втрати ТОВ «Полі Макс», що виникли внаслідок придбаних у фінансовий лізинг активів: авто Toyota Highlander та сідельний тягач DAF FT XF 105.510, повинні бути включені до собівартості таких активів, як витрати на придбання, будівництво, створення тощо. ТОВ «Полі Макс» до складу прямих витрат собівартості продукції, а саме відер оцинкованих 12 л., віднесено загальну вартість, переданої в переробку сировини, а саме сталі оцинкованої, без вирахування отриманих відходів, які залишились у переробника. Позивачем в адміністративному позові в підтвердження своєї позиції наголошується на безповоротності відповідних відходів, при цьому жодних доказів з приводу прийняття такого рішення керівником підприємства, а також інформації щодо утилізації зазначених відходів ТОВ «Полі Макс» не надано. З отриманих ФОП ОСОБА_1 актів надання послуг не вбачається вартість витрат експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання цього договору, та безпосередній розмір плати експедитору за належне його виконання, отже, документально не підтверджені витрати, понесені експедитором.
В підготовчому засіданні 15.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Представниками сторін надані суду письмові згоди на розгляд справи у той самий день 15.08.2019 року після закінчення підготовчого судового засідання.
Представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні без його участі.
З огляду на приписи ч. 1, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ТОВ «Полі Макс» зареєстровано юридичною особою 29.01.2013 року, основний вид діяльності - 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій.
На підставі направлень від 05.02.2019 року №№777, 778, 779, 780, 781, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 25.01.2019 року №472-п, було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Полі Макс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль якого покладено на органи ДФС, правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів установлених законом за період з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року.
Перевіркою встановлено порушення:
- п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, з урахуванням вимог П(С)БО 7 «Основні засоби», П(С)БО 16 «Витрати», П(С)БО 14 «Оренда», П(С) БО 31 «Фінансові витрати», п.6, п.19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 6 «Витрати», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, внаслідок заниженння фінансового результату до оподаткування та, відповідно, податку на прибуток за період 2016-2018 роки на загальну суму 516 595 грн., в тому числі: 2016 рік-93 292 грн., 2017 рік - 277 777 грн., 1 квартал 2018 року - 33 948 грн., 2 квартал 2018 року - 70 854 грн., 3 квартал 2018 року - 40 724 грн.;
- абз.б) п. 185.1 ст.185, абз.в) п. 186.3 ст. 186, п.187.8 ст.187, п.198.5 ст.198 Податкового Кодексу України, внаслідок чого завищено від`ємне значення в податковій декларації за вересень 2018 року на загальну суму 38 376 грн., внаслідок завищення від`ємного значення в податкових деклараціях за період: березень 2016 року - 1 462 грн., серпень 2016 року - 1 820 грн., вересень 2016 року - 3 587 грн., квітень 2017 року - 13 307 грн., липень 2017 року - 6 195 грн., серпень 2017 року - 1 033 грн., жовтень 2017 року - 6 542 грн., грудень 2017 року - 1 299 грн., січень 2018 року - 3 005 грн., травень 2018 року - 126 грн.
Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність оскаржуваних рішень, судом встановлено, що підставами для встановлених порушень є наступні висновки контролюючого органу:
- витрати на технічне обслуговування та ремонт орендованих транспортних засобів не повинні включатись до складу витрат, тому що є витратами на поліпшення цих транспортних засобів, що збільшують їх первісну вартість і повинні відображатись як капітальні інвестиції у створення (будівництво) інших не обігових матеріальних активів (орендованих), і відповідно фінансовий результат до оподаткування повинен поступово зменшуватись на суму розрахованої амортизації основних засобів;
- фінансові витрати у вигляді щомісячної винагороди (комісії) лізингодавця не повинні включатись до складу витрат звітного періоду, оскільки п.4 П(С)БО 31 «Фінансові витрати» передбачено, що фінансові витрати визнаються витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані, крім фінансових витрат, які капіталізуються, а оскільки винагорода лізингодавця повинна капіталізуватись, тобто включатись до первісної вартості активу - предмету лізингу, то відповідно до ст. 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування повинен поступово зменшуватись на суму розрахованої амортизації активів (основних засобів);
- документально непідтверджені витрати, понесені експедитором ОСОБА_1 при виконанні договорів про надання транспортно-експедиційних послуг, які за розрахунком відповідача склали 3691203,36 грн., а винагорода експедитору склала 2152722 грн.
По першому порушенню, зазначеному в акті перевірки, судом встановлено, що між гр. ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «ПОЛІ-МАКС» (орендар) укладено договори оренди транспортних засобів, а саме:
- договір НМЕ 563204 від 07.08.2017, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) транспортний засіб: марка DAF, модель XF 105.460, рік випуску 2010, тип спеціалізований вантажний сідловий тягач -Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 28.07.2017;
- договір НМЕ 563202 від 07.08.2017, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) транспортний засіб: марка Kogel, модель S24, рік випуску 2005, тип спеціалізований напівпричіп платформа -Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- договір НМЕ 563206 від 07.08.2017, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) транспортний засіб: марка DAF, модель FT XF 105.460, рік випуску 2010, тип спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
- договір НМЕ 563201 від 07.08.2017, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) транспортний засіб: марка Schmitz, модель S01, рік випуску 2008, тип спеціалізований напівпричіп бортовий -тентований, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Відповідно до п.8 вказаних договорів, орендодавець зобов`язаний передати транспортний засіб в оренду в належному технічному стані та своєчасно проводити технічний огляд транспортного засобу. В той же час відповідно до п. 9 договорів орендар зобов`язаний підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані, нести всі витрати, пов`язанні з експлуатацією транспортного засобу, здійснювати поточний та капітальний ремонт транспортного засобу.
Як вбачається з акту перевірки, відповідачем не заперечується реальність господарських операцій з надання послуг і виконання робіт з технічного обслуговування та/або ремонту автотранспортних засобів, а також наявність економічної мети та господарської потреби позивача у придбанні вказаних послуг та робіт.
Податковий кодекс України не містить визначень та переліку робіт по технічному обслуговуванню та ремонту дорожніх транспортних засобів.
Згідно з пп. 14.1.84 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, інші терміни для цілей розділу III використовуються у значеннях, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та національними і міжнародними положеннями (стандартами) фінансової звітності, положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.
Відповідно до пункту 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року № 92, первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта.
В той же час згідно пункту 15 вказаного Положення (стандарту) № 92, витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.
Пунктом 1.3. Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 року № 102, визначено:
- ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин;
- поточний ремонт - ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин;
- капітальний ремонт - ремонт, який виконується для відновлення справності та повного або близького до повного відновлення ресурсу виробу із заміною чи відновленням будь-яких частин, у тому числі базових.
Відповідно до п. 1.2, п. 1.3. зазначеного Положення № 102, мета технічного обслуговування і ремонту - підтримування дорожніх транспортних засобів у технічно справному стані та належному зовнішньому вигляді, забезпечення надійності, економічності, безпеки руху та екологічної безпеки. Технічне обслуговування (ТО) - комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування.
Відповідно до п. 3.12. - п. 3.16. Положення № 102 поточний ремонт виконується за потребою, згідно з результатами діагностування технічного стану ДТЗ, або за наявності несправностей призначений для забезпечення або відновлення його роботоздатності. До поточного ремонту ДТЗ належать роботи, пов`язані з одночасною заміною не більше двох базових агрегатів (крім кузова і рами). Перелік базових агрегатів наводиться у додатку Г. Будь-який ремонт агрегатів належить до поточного ремонту ДТЗ. Капітальний ремонт виконується за потреби згідно з результатами діагностики технічного стану і призначений для продовження строку експлуатації ДТЗ. До капітального ремонту належать роботи, пов`язані із заміною кузова для автобусів та легкових автомобілів, рами для вантажних автомобілів або одночасною заміною не менш трьох базових агрегатів. До капітального ремонту причепів належать роботи, пов`язані із заміною рами. Додатком Г до Положення 102 визначено, що до переліку базових агрегатів ДТЗ входять: 1. Двигун з картером зчеплення у зборі.2. Коробка передач, роздавальна коробка.З. Гідромеханічна передача.4. Задній міст (вісь).5. Середній міст (вісь).6. Передня вісь (міст).7. Рульове керування.8. Кабіна вантажного та кузов легкового . автомобіля.9. Кузов автобуса. 10. Рама.11. Підйомне обладнання платформи автомобіля- самоскида.
Як вбачається з актів виконання робіт (надання послуг) та наряд-заказів, TOB «КАМАЗ-Україна» надавались наступні послуги та виконувалися такі роботи: діагностика ходової частини, комп`ютерна діагностика, заправка кондиціонера, заміна масла у двигун, заміна фільтрів, заміна масла у трансмісії, заміна масла ГПК, заміна пневморесор та амортизаторів, регулювання підшипників, ремонт супортів, заміна кільця збудження, заміна дисків гальмівних, заміна підшипника вентилятора, регулювання сходження, миття сідлово-зчеплювального пристрою, послуги з шиномонтажу, балансування коліс, заміна наконечників, ремонт електропроводки тощо, при цьому не відбувалось жодної заміни базових агрегатів.
Таким чином, висновки акту перевірки не підтверджені під час розгляду справи., оскільки витрати на технічний огляд, технічне обслуговування та поточний ремонт транспортних засобів з метою підтримання об`єкта в робочому стані згідно пункту 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» не збільшували первісної вартості основних засобів і не повинні були відображатися як капітальні інвестиції у створення необоротних матеріальних активів і відповідно були правомірно віднесені ТОВ «Полі-Макс» до складу витрат у 2018 році.
Щодо другого порушення, судом встановлено, що ТОВ «ПОЛІ-МАКС», як лізінгоодержувач, укладено договори фінансового лізингу, а саме:
У відповідності до п. 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати», затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006 року № 415 (надалі П(С)БО 31), запозичення - позики, векселі, облігації, а також інші види короткострокових і довгострокових зобов`язань, на які нараховуються відсотки. Капіталізація фінансових витрат - включення фінансових витрат до собівартості кваліфікаційного активу. Кваліфікаційний актив - актив, який обов`язково потребує суттєвого часу для його створення. Собівартість кваліфікаційного активу - витрати на придбання, будівництво, створення, виготовлення, виробництво, вирощування і доведення кваліфікаційного активу до стану, у якому він придатний для використання із запланованою метою або продажу (далі - витрати на створення кваліфікаційного активу). Фінансові витрати - витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями.
Конкретизує визначення поняття фінансові витрати п. 1.3. Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку фінансових витрат, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2010 року № 1300 (надалі Методичні рекомендації 1300), в якому зазначено, фінансовими витратами визнають: відсотки за користування короткостроковими і довгостроковими кредитами банків, банківським овердрафтом; відсотки за облігаціями випущеними, векселями виданими; дисконт за облігаціями, амортизацію інших знижок, пов`язаних із позиками; відсотки за фінансовою орендою активів.
У відповідності до п. 2.3. Методичних рекомендацій 1300 «капіталізація фінансових витрат здійснюється тільки протягом періоду створення кваліфікаційного активу», а у відповідності до п. 13 П(С)БО 31 «капіталізація фінансових витрат припиняється, якщо створення кваліфікаційного активу завершено».
Таким чином, зважаючи на те, що ТОВ «ПОЛІ-МАКС» отримало у лізинг транспортні засоби готові до експлуатації, тобто такі, створення яких було завершене, то висновки відповідача, викладені у акті перевірки, є такими, що ґрунтуються на помилковому трактуванні чинного законодавства.
Крім того, як встановлено з акту перевірки висновок про заниження фінансового результату до оподаткування був зроблений з посиланням на п. 4 П(С)БО 31 «Фінансові втрати», а саме фінансові витрати визнаються:
- суб`єктами малого підприємництва - юридичними особами, представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності та юридичними особами, що не займаються підприємницькою діяльністю (крім бюджетних установ), витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов`язаннями);
- іншими юридичними особами витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов`язаннями), крім фінансових витрат, які капіталізуються.
Таким чином, за приписами п. 4 П(С)БО 31 суб`єкти малого підприємництва фінансові витрати ніколи не капіталізують, а всю суму понесених фінансових витрат визнають витратами того звітного періоду, в якому вони були нараховані (визнані зобов`язаннями), навіть якщо такі витрати і були б пов`язані зі створенням кваліфікаційного активу.
На вказану обставини вказує також п. 1.1. Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку фінансових витрат, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2010 року № 1300, в якому зазначено, що на суб`єктів малого підприємництва - юридичних осіб, представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності та інших юридичних осіб, що не займаються підприємницькою діяльністю, ці Методичні рекомендації не поширюються.
У відповідності до ч. 3 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами малого підприємництва визнають юридичних осіб, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не більше 50 осіб і річний дохід не перевищує 10 млн. євро за середньорічним курсом НБУ.
Як вбачається з фінансових звітів ТОВ «ПОЛІ-МАКС» за 2016 - 2018 роки максимальна середня кількість працівників складала 20 осіб, а максимальний дохід складав 53187000 грн.
Таким чином, ТОВ «ПОЛІ-МАКС» є суб`єктом малого підприємництва і обґрунтовано включало фінансові витрати у вигляді щомісячної винагороди (комісії) лізингодавця до витрат того звітного періоду, в якому вони були нараховані.
Витрати ТОВ «Полі-Макс» щодо здійснення лізингових платежів за генеральним договором фінансового лізингу №4478 від 13.06.2016 року та генеральним договором фінансового лізингу №4478 від 13.06.2016 підтверджуються платіжними дорученнями.
Як вбачається з акту перевірки, відповідачем не заперечується реальність господарських операцій з виконання вказаних генеральних договорів лізингу, зокрема, щодо оплати лізингових платежів, а також наявність економічної мети та господарської потреби позивача у придбанні майна за вказаними договорами.
Щодо третього порушення в акті перевірки зазначено, що ТОВ «ПОЛІ-МАКС» (замовник) укладено договір надання послуг №02/15 від 23.02.2015 з ФОП ОСОБА_13 (виконавець), відповідно до якого замовник зобов`язується поставити виконавцю сталь оцинковану 0,30-0,55мм для виготовлення відер в асортименті, також поставити на комплектацію оцинковану заклепку і дріт для дужки (п. 1.1).
На виконання умов договору, відповідно до акта приймання-передачі матеріалів від 10.03.2016, ТОВ «ПОЛІ-МАКС», замовник, передав ФОП ОСОБА_13, виконавцю, матеріали для виготовлення продукції. Пунктом 12 Стандарту «Витрати» передбачено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. При цьому, прямі матеріальні витрати емітуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва.
Як вбачається з Додатку 1 до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», фінансовий результат до оподаткування визначається шляхом віднімання від загальних доходів загальних витрат (рядок 2280 - рядок 2285), до яких входять, зокрема, операційні витрати (рядок 2180).
В свою чергу п. 17, п. 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 року № 318, встановлено, що витрати, пов`язані з операційною діяльністю поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати. До адміністративних витрат відносяться, зокрема, податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі.
Таким чином, при визначенні фінансового результату до оподаткування від отриманого доходу віднімаються податки, зокрема, податок на додану вартість.
Статтею 1 Закону України «Про відходи» визначено, що відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.
У відповідності до п. 12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 року № 318, (надалі С)БО 16) до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо однесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному з пункті 11 цього Положення (стандарту).
В свою чергу п. 11 П(С)БО 16 собівартість реалізованої продукції складається з виробничої собівартості продукції, яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.
Пунктом 2.13. Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 року № 2, встановлено, що первісна вартість запасів, що надійшли на склад від забракованих виробів та зворотних відходів виробництва, ліквідації основних засобів, визначається за чистою вартістю реалізації, якщо такі запаси призначені для реалізації, або в оцінці їх можливого використання. Зворотні відходи виробництва - це залишки сировини, матеріалів, напівфабрикатів та інших видів матеріальних цінностей, що утворилися у процесі виробництва продукції (робіт, послуг), втратили повністю або частково споживчі властивості початкового матеріалу (хімічні та фізичні) і через це використовуються з підвищеними витратами (зниженням виходу продукції) або зовсім не використовуються за прямим призначенням. Прикладами відходів виробництва можуть бути стружка, обрубки металу, обрізки тканини тощо. Відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі не передбачається, активом не визнаються. Витрати на утилізацію цих відходів включаються до інших операційних витрат.
Аналіз змісту наведених норм законодавства вказує на те, що головною ознакою відходів те, що вони втратили свої споживчі властивості, навіть частково, тобто коли матеріали, що творилися при виробництві продукції, не можуть бути використані повторно у виробництві для тих самих цілей або ж продані на сторону за ціною початкового ресурсу і від яких власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.
Вартість зворотних відходів визначається або за справедливою вартістю, якщо зворотні відходи реалізуються на сторону або в оцінці можливого використання, якщо зворотні поворотні відходи використовують на самому підприємстві.
При цьому відходи є зворотними, якщо власником передбачається їх використання у виробничому процесі або реалізація з метою отримання економічної вигоди і саме власником визначається їх вартість.
Якщо ж відходи власником не передбачаються бути використаними у виробничому процесі або реалізованими, вони вважаються безповоротними та не визнаються активом, оскільки підприємство не може отримати від них у майбутньому економічні вигоди. Такі відходи відображають в обліку лише в кількісному вираженні, підлягають утилізації та відносяться на собівартість виготовленої продукції.
ТОВ «Полі-Макс» було прийнято рішення про визнання цих відходів безповоротними з наступною їх утилізацією для чого вони і були залишені у переробника, а в бухгалтерському обліку ці безповоротні відходи були обліковані на позабалансовому рахунку 025 без визначення їх вартості у кількості 2116,79 кг., а не у кількості 1932,56 кг, як зазначив відповідач у акті перевірки.
При цьому, як вбачається з акту перевірки, самим відповідачем встановлено, що отримані відходи (які являють собою металеву стружку та обрубки металу після виготовлення з оцинкованого листа відер) залишилися у переробника, що свідчить про те, що підприємство не планувало і не могло їх використовувати у своїй господарській діяльності та не планувало і не могло їх реалізовувати, що в свою чергу вказує на те, що ці відходи є безповоротними, а прямі матеріальні витрати не зменшуються на вартість цих відходів, оскільки їх вартість взагалі не може бути визначена.
Витрати ТОВ «Полі-Макс» при виконанні договору надання послуг № 02/15 від 13.02.2015 підтверджуються калькуляцією витрат сировини на виробництво продукції, актами надання послуг, актами приймання-передачі матеріалів, актами прийому-передачі виробів, рахунками, та специфікаціями до договору.
Як вбачається з акту перевірки, відповідачем не заперечується реальність господарських операцій з виконання договору надання послуг № 02/15 від 23.02.2015, а також наявність економічної мети та господарської потреби позивача у переробці матеріалу та отриманні готової продукції за вказаним договором.
За таких обставин, висновки відповідача про заниження фінансового результату до оподаткування за період 2016 рік - 9 місяців 2018 року на загальну суму 37 300 грн. та завищення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 7460 грн. є необґрунтованими.
По четвертому порушенню, в акті перевірки зазначено, що ТОВ «ПОЛІ-МАКС», замовник, укладено договори про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 20042016-1 від 20.04.2016 та № 08062017-1 від 08.06.2017 з ФОП ОСОБА_1 , виконавець. На виконання умов договорів виконавцем, ОСОБА_1 , відповідно до актів надання послуг, надані такі послуги: транспортно-експедиційні послуги (Україна) - (Німеччина), із зазначенням марки та номеру авто. При цьому, згідно аналізу баз даних ДФС та поданої ФОП ОСОБА_1 . звітності, наявність власних транспортних засобів та працівників у ФОП ОСОБА_1 не встановлено. Фактично, відповідно до ВМД та СМК, транспортування продукції здійснювали наступні СПД: ФОП ОСОБА_12 , ТОВ "Версаль", ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , "ТОВ "БАРІСТРАНС", ТОВ «ВЕСТАВТОТРЕЙД» та інші. Відповідно до проведеного відповідачем аналізу, встановлено, що вартість фактичного транспортування, що здійснене такими особами як ФОП ОСОБА_12 , ТОВ Версаль", ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11, ТОВ "БАРІСТРАНС", ТОВ ВЕСТАВТОТРЕЙД" та іншими, залученими до виконання договору транспортного експедирування, згідно даних ЄРПН, загалом за перевіряємий період становить 3.691.203,36 грн., в той час як вартість наданих транспортно-експедиційних послуг (Україна) - (Німеччина) згідно актів надання послуг, отриманих від ОСОБА_1 , складає 5.817.617,11 грн. Таким чином, розрахунково винагорода Виконавця ФОП ОСОБА_1 складає 2.152.722,75 грн., тобто близько 60% від вартості фактичного перевезення, але сума винагороди виконавцю не відображена в первинних документах (актах надання послуг) та визначена умовами договору. В укладених договорах про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 20042016-1 від 20.04.2016 та № 08062017-1 від 08.06.2017 не зазначено розмір плати експедитору. З отриманих від ФОП ОСОБА_1 актів надання послуг також не вбачається вартість витрат експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання цього договору, та безпосередньо розмір плати експедитору за належне його виконання. Документально не підтверджено витрат, понесених експедитором.
Відповідно до п.п. 3, 4, 5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 № 727, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства. Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повного мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Як вбачається з акту перевірки, вартість транспортування у сумі 3691203,36 грн., що здійснене такими особами як ФОП ОСОБА_12 , ТОВ "Версаль", ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11, ТОВ "БАРІСТРАНС", ТОВ "ВЕСТАВТОТРЕЙД" та іншими, як зазначено в акті, залученими експедитором ОСОБА_1 до виконання договору транспортного експедирування, визначена не на підставі результатів документальної перевірки первинної документації експедитора ОСОБА_1 або вказаних перевізників, а на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних, який не містить даних для кого конкретно такі перевезення здійснювались.
Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.
У відповідності до ст. 4 вказаного закону експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Істотними умовами договору транспортного експедирування, зокрема, є розмір плати експедитору. У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Зміст наведених правових приписів та правових позицій Вищого адміністративного суду України вказує на те, що законодавче застереження про те, що у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, та про те, що підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, має правове значення лише для експедитора, який застосовує спрощену систему оподаткування (є платником єдиного податку), оскільки дозволяє не включати до оподатковуваного доходу витрати на залучення фактичних перевізників, і саме у експедитора повинні знаходитись первинні документи, що підтверджують залучення ним перевізників та здійснення ним витрат на оплату послуг з перевезення вантажів клієнта.
Документи, що були оформлені експедитором під час залучення ним третіх осіб для перевезення вантажів клієнта (замовника), є первинними документами саме для експедитора, що підтверджують його витрати, не є первинними документами для клієнта (замовника), оскільки він не є учасником цих господарських операцій.
Для клієнта за договором транспортного експедирування не має жодного правового значення чи відбувалось перевезення безпосередньо експедитором або іншими особами, залученими експедитором, а правове значення має лише факт надання експедитором послуг з перевезення вантажів клієнта, який має підтверджуватись єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, тому замовник (клієнт) і не зобов`язаний для підтвердження своїх витрат надавати документи третіх осіб, а саме фактичних перевізників.
ТОВ «Полі-Макс» (замовник) було укладено з ФОП ОСОБА_1 (виконавець) договори про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 20042016-1 від 20.04.2016 р. та № 08062017-1 від 08.06.2017 р., предметом яких є порядок взаємовідносин, які виникають між замовником і виконавцем при здійсненні автомобільних перевезень вантажів транспортними засобами перевізника шляхом кладення договору по транспортним замовлення (заявкам) виконавця та пов`язаних із ними інших послуг. Транспортне замовлення (заявка) є невід`ємною частиною договору.
У відповідності до п. 3.1.10., п. 3.2.1., п. 5.2. вказаних договорів замовник зобов`язаний сплатити узгоджені сторонами у транспортному замовлені (заявці) вартість конкретного перевезення: винагороду виконавцю за договором з розрахунку за кожне завершене перевезення, а також відшкодувати додаткові, узгоджені сторонами, витрати виконавця. Виконавець має право укладати від свого імені необхідну кількість договорів на перевезення вантажу замовника та організовувати такі перевезення на умовах транспортного замовлення заявки), узгодженого сторонами. Розрахунки за договором здійснюються сторонами шляхом перерахування грошових коштів з рахунку замовника на рахунок виконавця протягом 2 банківських днів з моменту отримання та підписання акта виконаних робіт, рахунку-фактури, TTH/CMR з відміткою одержувача вантажу про його отримання.
ТОВ «Полі-Макс» по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 до перевірки було надано наступні документи: договори; акти виконаних робіт, складені між замовником та виконавцем із зазначенням маршруту перевезення та визначення суми транспортно- експедиційного обслуговування; довідки про транспортні витрати виконавиця; рахунки- фактури; договори-заявки, в яких визначена вартість перевезення та інша необхідна інформація передбачена п. 2.2 договорів, вантажно-митні декларації; CMR, ТТН.
Пред`явлені до перевірки документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення позивачем господарських операцій з ФОП Сміловець.
Як вбачається з акту перевірки, відповідачем не заперечується реальність господарських операцій з виконання договорів про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 20042016-1 від 20.04.2016 року та № 08062017-1 від 08.06.2017 року, а також наявність економічної мети та господарської потреби позивача у отриманні послуг за вказаними договорами.
За таких обставин, висновки відповідача про заниження фінансового результату до оподаткування, який визначений у фінансовій звітності за 2016 рік - 9 місяців 2018 року на загальну суму 2152722 грн. є необґрунтованими.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку про необґрунтованість висновків акту перевірки, які стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Представником відповідача, як суб`єктом владних повноважень, в судовому засіданні не доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 9798,06 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 12 від 24.04.2019 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 9798,06 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Про наявність витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката, зазначено в позовній заяві та заяві від 09.08.2019 року.
До матеріалів справи позивачем додано:
- копію договору про надання правової допомоги від 20.03.2019 року №2003/19-2;
- копію додатку №1 про надання правничої допомоги від 12.07.2019 року;
- копія акту №1 прийому-передачі послуг від 24.04.2019 року;
- копію рахунку-фактури №11/9 від 04.02.2019 року;
Взаємовідносини між позивачем та адвокатським об`єднанням виникли на підставі договору № 2003/19-2 про правничу допомогу від 20.03.2019 р. До позову було надано платіжні доручення від 21.03.2019 р. № 4049 та від 23.04.2019 р. № 11, які не містять жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої за витрати до відшкодування, належного, повного призначення платежу, які б дозволяли ідентифікувати їх як такі, що сплачені за надання правничу допомогу позивачу саме у справі №160/3862/19; відмітки банку про його проведення відповідно до пунктів 1.22, 2.3 "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" затвердженої Постановою Національного банку України від 21 січня 2004 № 22, зокрема, зазначене стосується платіжного доручення № 11 від 23 квітня 2019 року.
Суду надано копію додатку №1 про надання правничої допомоги від 12.07.2019 року, в якій зазначено про уточнення предмету договору, а саме представництво позивача у справі №160/3862/19, проте не вказано з чим пов`язано саме представництво у справі №160/3862/19, кількість годин, вирахуваних на здійснення представництва, як дії були вчинені адвокатом в межах представництва у справі №160/3862/19.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані суду матеріали, не доводять факту понесення витрат на оплату послуг адвоката пов`язаних з цією справою.
Суд зазначає, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвокатом, подані суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача.
Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Аналогічна правова позиція Верховним судом викладена в постановах від 08 травня 2018 року у справі №810/2823/17, від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16, від 24 січня 2019 року у справі № 716/155/1 від 22 квітня 2019 року у справі № 806/2143/18.
Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись, ст.ст. 139, 205, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України судове рішення складено у повному обсязі 27.08.2019р.

Суддя О.В. Врона