Справа № 743/700/19
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/700/19 Суддя першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Літвіної Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Лисенка Святослава Миколайовича на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Лисенка Святослава Миколайовича про визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ріпкинського районного суду Ченігівської області з позовом до Інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Лисенка Святослава Миколайовича (далі - Відповідач-1, Інспектор поліції) про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП 18 №490609 від 04 квітня 2019 року, якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч.6 ст. 121 КпАП Україи, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2019 року позов задоволено частково - скасовано постанову Інспектора поліції від 4 квітня 2019 р. серії ДП18 № 490609 про накладення на ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу розміром 170,00 грн., провадження по справі закрито, а ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 6 ст. 121 КУпАП, за малозначністю вчиненого діяння, обмежившись усним зауваженням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, вчинене Позивачем правопорушення відбулося поза межами населеного пункту, не становило небезпеки для будь-кого, нікому не завдало шкоди, а тому є підстави вважати його малозначним. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог суд першої інстанції наголосив, що наданими Відповідачем доказами підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував ст. 22 КпАП України та звільнив Позивача від адміністративної відповідальності. Підкреслює, що судом першої інстанції встановлено подію та склад вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відтак відсутні підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 серпня 2019 року, яке у подальшому було відкладено на 09 вересня 2019 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Інспектором поліції 04 квітня 2019 року було складено постанову серії ДП 18 №490609 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 4; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення вимог пп. «в» п. 2.9 ПДР України застосовано передбачене ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 04 квітня 2019 року о 01 годині 42 хвилини автомобіль Volkswagen LT35, днз. « НОМЕР_1 », яким керував ОСОБА_1 , на 219 кілометрі траси Київ-Чернігів рухався в темну пору доби з неосвітленим державним номерним знаком, чим порушив вимоги пп. «в» п. 2.9 ПДР України.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 19 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 121, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з огляду на відсутність небезпеки та шкоди від дій Позивача, вчинене правопорушення є малозначним, а тому наявні правові підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі, звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 6 ст. 121 КпАП України, обмежившись усним зауваженням.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За таких обставин колегія суддів погоджується з твердженням Апелянта про наявність в Інспектора поліції повноважень накладати адміністративні стягнення.

Згідно ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, зокрема, з неосвітленим номерним знаком, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Приписами пп. «в» п. 2.9 ПДР закріплено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положення ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Як вбачається зі змісту відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) Інспектора поліції (00:33-00:35 запису № ), що міститься на наявному у матеріалах справи та наданому Відповідачем до відзиву на позов DVD диску (а.с. 20), автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , рухався в темну пору доби з неосвітленим державним номерним знаком, чим, як вірно зазначено в оскаржуваній постанові,порушив вимоги пп. «в» п. 2.9 ПДР України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КпАП України.

Разом з тим, судова колегія погоджується з доводами Апелянта щодо невірного застосування судом першої інстанції ст. 22 КпАП України та звільнення Позивача від адміністративної відповідальності з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст.24 КпАП України за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення: 1) попередження; 2) штраф; 2-1) штрафні бали; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті.

Судова колегія звертає увагу, що законодавцем встановлено вичерпний перелік видів адміністративних стягнень, які підлягають застосуванню за правопорушення, передбачені КпАП України.

Приписами ст.22 КпАП України встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Аналіз зазначених вище положень чинного законодавства, на думку судової колегії, свідчить, що усне зауваження є заходом впливу, який не пов`язаний з накладенням адміністративного стягнення, а тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про можливість зміни застосованого уповноваженою посадовою особою заходу стягнення у вигляді штрафу на усне зауваження, яке не входить до переліку видів адміністративних стягнень.

Крім того, згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Таким чином, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються обставини, які можуть вплинути на визнання адміністративного правопорушення малозначним.

Аналогічна за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №654/2930/16-а.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, здійснив зміну заходу стягнення на захід впливу, який не пов`язаний з накладенням адміністративного стягнення та закрив провадження у справі.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити повністю, а рішення суду - скасувати, прийнявши нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Лисенка Святослава Миколайовича - задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Лисенка Святослава Миколайовича про визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов