Справа № 160/6583/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 160/6583/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Баранник Н.П., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 (головуючий суддя Кальник В.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Заводського районного суду м. Кам`янське Івченко Тетяни Павлівни про визнання винним відповідача у вчинені перешкод у праві власника розпоряджатися своїм майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до судді Заводського районного суду м. Кам`янське Івченко Тетяни Павлівни, в якому просила:

- визнати винною суддю Заводського районного суду м. Кам`янське Івченко Тетяну Павлівну у вчиненні перешкод громадянці ОСОБА_1 у праві розпоряджатися 1/2 частиною будинку та 1/2 частиною земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на свій розсуд згідно із ст.ст.317, 319 ЦК України, що призвело до поділу будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та припиненню права спільної часткової власності проти волі позивача, як власника.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 відмовлено у відкритті провадження у справі № 160/6583/19.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень, процесуальних дій чи бездіяльності має відповідний апеляційний (касаційний) суд згідно з процесуальним законодавством, дану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та винести постанову, якою скасувати оскаржувану ухвалу суду з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що 12.07.2019 року вона звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом «Про вчинення перешкод суддею Заводського районного суду м. Кам`янське Івченко Тетяни Павлівни у праві власності розпоряджатися майном на свій розсуд». Вважає, що суд першої інстанції не правильно зазначив, що суддя загальної юрисдикції не є суб`єктом владних повноважень. Вказує, що суддя - є носієм судових повноважень згідно Конституції України.

На адресу суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, обґрунтовуючи позов, зазначив, що 18.12.2018 року (справа №208/5323/15-ц) суддею Заводського районного суду м. Кам`янське Івченко Т.П. було прийняте рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, Управління Головного Архітектора міста "Про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі як об`єктів права спільної часткової власності, позивачем вказано, що із загальної кількості порушень суддею Івченко Т.П. норм матеріального та процесуального права при ведені справи №208/5323/15-ц, на судове рішення приходиться, на думку позивача, 26 пунктів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми КАС України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

При цьому, поняття суб`єкта владних повноважень визначено п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Позивач вважає, що предметом даного адміністративного позову є не перегляд та оскарження судового рішення, а факти та докази вчинення перешкод суддею Івченко Т.П. в реалізації права позивача щодо володіння та розпорядження майном на його розсуд, як власника згідно із ст.ст.317, 319 ЦК України, що призвело до припинення права спільної часткової власності проти його волі.

Також позивачем, з посиланням на ч. 5 ст. 19 КАС України, зазначено, що цей адміністративний позов має бути прийнятий та розглянутий тільки в Дніпропетровському окружному адміністративному суді.

Водночас, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично не погоджується з рішенням судді від 18.12.2018 року у справі №208/5323/15-ц, яке, на думку позивача, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до перешкоди в реалізації права позивача щодо володіння та розпорядження майном на його розсуд, як власника згідно із ст.ст.317, 319 ЦК України, що, в свою чергу, призвело до припинення права спільної часткової власності проти його волі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно що того, що даний спір випливає не з дій чи бездіяльності суду, як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій у сфері публічно-правових відносин, а із діяльності, пов`язаної з відправленням правосуддя відповідно до процесуальних норм, якими передбачена процедура розгляду справи.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Органи судової влади здійснюють свої повноваження на підставах, в межах та у порядку, передбачених Конституцією України та законами.

Законність процесуальних актів і дії (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, що намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посягання на процесуальну незалежність суду.

В рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначено, що виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Слід зазначити, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Отже, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Суддя під час розгляду ним цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не здійснює владні управлінські функції, а тому не є суб`єктом владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, та, відповідно, не може бути відповідачем у справі про визнання дій неправомірними в зв`язку з виконанням повноважень по розгляду справи та постановленням процесуального рішення.

Таким чином, заяви та скарги на дії або рішення суду (судді) при здійсненні правосуддя не підлягають розгляду в судах першої інстанції, оскільки дії або рішення суду (судді), при здійсненні правосуддя, оскаржуються в іншому судовому порядку.

При цьому доцільним є також посилання суду першої інстанції на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що можливість розгляду судом позовних вимог про зобов`язання іншого суду вчинити певні процесуальні дії та (або) ухвалити рішення, пов`язане з розглядом іншої судової справи, Закони України не передбачають. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені (пункти 78-80 постанови від 8 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц; пункти 61-65 постанови від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що прийняття рішення є процесуальними діями судді, оцінка яким може бути надана апеляційним судом під час оскарження відповідного рішення до суду апеляційної інстанції, натомість даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він випливає не з дій чи бездіяльності суду (судді) як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій у сфері публічно-правових відносин, а з його процесуальної діяльності, пов`язаної з відправленням правосуддя відповідно до процесуальних норм, що передбачають процедуру та порядок вирішення суддею справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу ухвали суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для її скасування.

З огляду на характер спірних правовідносин та результати розгляду апеляційної скарги, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку згідно ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04.09.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко