Справа № 420/3843/19
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3843/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Орленко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.07.2018р. №124 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року, у розмірі 15 943,89 грн., зобов`язання військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.07.2018р. №124 щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року, у розмірі 15 943,89 грн., зобов`язання військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року у розмірі 15 943,89 грн.

Ухвалою суду від 02.07.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що 27.06.2018р. ОСОБА_1 , відповідно до наказу Міністра оборони України за № 397 (по особовому складу) було звільнено з військової служби у запас за підпунктом б (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232 XII "Про військовий обов`язок і військову службу. Позивач зазначив, що під час звільнення з військової служби у наказі Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.07.2018р. №124 не було враховано те, що у відповідності до абзацу 3 п.14 ст. 10 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки. Позивач, посилаючись на п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначив, що після набуття ним статусу учасника бойових дій починаючи з 2017 року по рік звільнення, він мав право на одержання щорічно додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів, як одну з пільг, що гарантується державою учасникам бойових дій, однак при звільненні відповідна компенсація виплачена не була.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги викладені у адміністративному позові та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

19.07.2019р. до суду від Військової чястини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача зазначала, що не погоджується із позовними вимогами ШаплавськогоІ.А. Так, представник Військової чястини НОМЕР_1 зазначала, що оскаржуваний позивачем наказ Командування Військово-Морських Сил Зройних Сил України №124 виданий 02.07.2018р., а позивач звернувся до суду 27.06.2019р та відповідно, на думку відповідача, позивачем порушено строк звернення до суду із цим позовом. Разом з тим, на думку представника відповідача, оскільки основні щорічні відпустки надаються в обов`язковому порядку за графіком що передбачено діючим законодавством, а додаткові відпустки надаються за бажанням особи адже це право яким людина може або скористатися або ні, компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки може бути виплачена у разі звернення особи з відповідною заявою. У зв`язку з викладеним та оскільки, як вважає предстаник відповідача, вбачається винна бездіяльність позивача адже права на звернення за компенсацією він позбавлений не був, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

24.07.2019р. до суду від відповідача військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому представик відповідача зазначала, що відповідно до вказівки помічника командувача з фінансово-економічної роботи Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.01.2015р. №154/24/2- 4, з 01.01.2015 р. військову частину НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України) було зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 . Так, як зазначив відповідач, позивач не перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 , жодного обов`язку на виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 років, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року, у розмірі 15943,89 грн. у командира військової частини НОМЕР_2 не було, а тому стягнення саме з військової частини НОМЕР_2 , як самостійної юридичної особи на користь позивача грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 років, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року, у розмірі 15943,89 грн. є безпідставною вимогою, що по суті не має на меті вирішити публічно-правовий спір, оскільки не стоїть питання про визнання рішення, дії чи бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати зазначеної компенсації протиправними.

29.07.2019р. до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач, посилаючись на положення КЗпП, Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей зазначив, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки є заробітною платою. Разом з тим, позивач наголосив, що розрахунок розміру грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, у тому числі за минулі роки, та її виплата повинна була бути здійснена до виключення позивача зі списків особового складу військової частини, а отже до дати, визначеної наказом Командування Військово - Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.07.2018р. № 124 стосовно виключення позивача зі списків Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Також, 29.07.2019р. до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив військової частини НОМЕР_1 у якому позивач зазначив, що він не оскаржує питання звільнення з військової служби, а оскаржує порушення законодавства про оплату праці, а саме: порушення порядку виплати грошового забезпечення під час звільнення, тому у зв`язку з відсутністю у Законі № 2011-ХІІ термінів звернення до суду із вказаного питання та у відповідності до ч. 2 ст 233 КЗпП України має право звернутися до суду з позовом про стягнення належного грошового забезпечення без обмеження будь - яким строком. Разом з тим, позивач вказав, що фактично він дізнався про наявність відповідного порушення 21 травня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень після оприлюднення рішення Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 620/4218/18 та відповідно заявою від 27.05.2019р. звернувся до військової частини НОМЕР_1 , з питання нарахування та виплати зазначеної вище грошової компенсації за дні додаткової відпустки, які належали йому упродовж 2017-2018 років. Також, позивач зазначв, що у грудні 2017 року йому було надано статус учасника бойових дій, але у зв`язку з дією особливою періоду він не мав права використання додаткових відпусток протягом 2017-2018 років та не бажання військовослужбовця, а чинне законодавство України визначало відсутність права отримання додаткової відпустки. Розділом XXXVII Порядку №260-2008 та розділом XXXI Порядку №260-2018 визначено Правила виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби, але жодним чином не вказано подання військовослужбовцем будь-яких рапортів, звернень чи заяв для її отримання.

31.07.2019р. до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення у яких представник відповідача зазначала, що не погоджується із поясненнями позивача у відповіді на відзив. Так, на думку представника відповідача, відповідно до положень абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одержання компенсації за невикористані дні щорічної відпустки все ж таки є правом військовослужбовця і йому надається право або використати відпустку або отримати компенсацію за неї та, посилаючись на Інструкцію №260 зазначала, що компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки не можна вважати грошовим забезпеченням. При цьому, представник відповідача наголошувала, що посилання позивача на те, що фактично він дізнався про порушення свого права 21 травня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень після оприлюднення Рішення Верховного Суду України від 16 травня 2019 року по справі 620/4218/18 є нікчемним та таким що вводить суд в оману, адже право військовослужбовця на отримання компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки надано законами України, а не рішеннями судів.

02.08.2019р. до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у яких позивач наголосив, що позивач у рік звільнення не мав права використовувати додаткову відпустку, а мав лише право отримати грошову компенсацію за неї, у тому числі за минулі роки. Разом з тим, позивач зазначив, що відповідно до абзацу першого пункту третього розділу XXXI Порядку №260-2018, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки, або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Відповідно до пункту шостого розділу XXXI Порядку №260-2018, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою.

05.08.2019р. до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшли пояснення згідно яких представник відповідача зазначала, що одразу після звільнення позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, однак до суду з вказаним позовом позивач звернувся лише 27.06.2019р., у зв`язку з чим, позивачем порушено строк звернення до суду із цим позовом.

06.08.2019р. до суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення, у яких позивач, посилаючись на діюче законодавство України та практику Європейського суду з прав людини зазаначив, що ним не порушено строк звернення до суду із цим позовом.

07.08.2019р. до суду від Військової частини НОМЕР_2 надійшли заперечення щодо відповіді на відзив у яких предстьавник відповідача зазначала, що з урахуванням того, що будь- які виплати військовослужбовцям Збройних Сил України здійснюються на підставі наказів відповідних командирів військових частин, де вони проходять військову службу, а оскільки такого наказу не було, відтак на військову частину НОМЕР_2 жодним наказом не було покладено обов`язку на здійснення розрахунку та виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України) та відповідно до посвідчення серія НОМЕР_3 виданого Управлінням персоналу штабу Командування ВМС ЗС України 11.12.2017р. має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.20).

Військова частина НОМЕР_1 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України) перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 (а.с.41).

Наказом Міністра оборони України від 27.06.2018р. №397 звільнено з військової служби ОСОБА_1 , начальника відділу обліку особового складу управління персоналу штабу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, відповідно до п.п.б (за станом здоров`я) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»(а.с.12).

Згідно витягу із наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.07.2018р. №124 вирішено виплатити ОСОБА_1 :- премію за період з 01.06-по 30.06, з 01.07 по 17.07.2018р. у розмірі 23% від посадового окладу;- надбавку у розмірі 15% від посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, за період з 01.06. ппо 30.06.2018р.;- грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік у розмірі 17321, 90грн.;-грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас у розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно прослуженого часу в Збройних Силах за 31 календарний рік у розмірі 268489, 45 грн.;- відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016р. №178 належна грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі 59226,57грн.(а.с.13).

27.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 17 серпня 2018 року (а.с.14-15).

Листом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 10.06.2019р. №154/111/2248 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, посилаючись на те, що протягом 2017-2018 років заявником не висловлювалось бажання щодо надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів та відповідні заяви про надання додаткової відпустки не подавались, а при звільненні з військової служби звернень щодо виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки не надходило. Також, зазначено у відповіді, що заявник не є військовослужбовцем Збройних Сил України і на нього не розповсюджується дія абзацу 3 ч.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів ї сімей» (а.с.16-17).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначені Законом України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року N 504/96-ВР, ст.16-2 якого визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Частиною 14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Частиною 17 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно із ч. 18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно п.20 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014р. №1126-VI, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі та відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106, статті 112 Конституції України постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошеная мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

При цьому, суд зазначає, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Разом з тим, відповідно до п.1.5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України згідно наказу Міністра оборони України №280 від 22.05.2017р. передбачено, що війскова частина, не включена до мережі розпорядників бюджених коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень). Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військовової частини - розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2018 роки.

Згідно довідки в/ч НОМЕР_2 , виданої ОСОБА_2 , розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення складає 17321,90грн. (а.с.19). Враховуючи те, що середній розмір грошового забезпечення за 1 день складає 569,39грн.(17321,90/30,42) та відповідачем не виплачено компенсацію за 28 невикористаних календарних днів додаткової відпустки, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не виплачено компенсацію у розмірі 15 943,89 грн.

Враховуючи викладене та те, що суд прийшов до висновку, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не провела розрахунок щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.07.2018р. №124 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року, у розмірі 15 943,89 грн., є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з цим, оскільки суд прийшов до висновку про протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 в частині непроведення відповідного розрахунку, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.07.2018р. №124 щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року, у розмірі 15 943,89 грн.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року у розмірі 15943,89 грн., суд, керуючись принципом обов`язковості виконання судового рішення та тим, що предметом позову є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення відповідно спірного розрахунку, суд вважає, що вказані вимоги є передчасними, оскільки завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, а не у захисті можливого порушення такого права у майбутньому військовою частиною НОМЕР_2 , до фінансового забезпечення якої зараховано в/ч НОМЕР_4 , а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо строків звернення позивача до суду із цим позовом, судом встановлено наступне.

Пунктом 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку грошового забезпечення (грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки) при звільненні військовослужбовця - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати вказаної складової грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України, ст.233 якого передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 звернувшись до суду із цим позовом, не порушив строки звернення до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.07.2018р. №124 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року, у розмірі 15943,89грн.(п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок три гривні вісімдесят дев`ять копійок).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.07.2018р. №124 щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 17 серпня 2018 року, у розмірі 15 943,89 грн. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок три гривні вісімдесят дев`ять копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог-відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2019р.

Суддя К.О. Танцюра

.