Справа № 320/3313/19
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року м. Київ справа №320/3313/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення, яким позивачу відмовлено у переведенні із пенсії за вислугу років на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку на 6 років, як потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії у відповідності до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ухвалою від 08.07.2019, суд відкрив провадження в адміністративній справі, визначив, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання.

До суду 15.08.2019 від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшла заява про заміну відповідача по справі, а саме, заміну Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 15.08.2019 замінив відповідача у даній справі - Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.

Відповідач надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову посилаючись на те, що позивачем не надано первинних документів про роботу і проживання в зоні відчуження.

Протокольною ухвалою суду від 03.09.2019 судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає в зонах безумовного (обов`язково) та гарантованого добровільного відселення у 1986 - 1992 роках (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Київською облдержадміністрацією 17.02.1993 (том 1, а.с. 13).

Після досягнення 53-річного віку позивач звернулась до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління пенсійного фонду Київської області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 53 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління пенсійного фонду Київської області від 03.05.2019 №2739/05 позивачу відмовлено у призначенні такої пенсії з посиланням на те, що заявником не надано первинних документів про роботу і проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В силу вимог ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Положеннями ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зі змісту ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" слідує, що пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, призначаються лише учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Зазначеній категорії осіб згідно зі ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4 ст. 65 Закону №796-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджений Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №51).

Вказаним Порядком №51 визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Так, згідно п. 6 Порядку №51 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Також Порядком №51 визначено перелік документів, на підставі яких видаються посвідчення.

Отже, при видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідною комісією були встановлені та перевірені всі документи, необхідні для встановлення вказаного статусу.

При цьому, документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи", який наявний у позивача, а саме, посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає в зонах безумовного (обов`язково) та гарантованого добровільного відселення у 1986 - 1992 роках (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , видане Київською облдержадміністрацією 17.02.1993 (том 1, а.с. 13).

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, як зазначено у рішенні відповідача та відзиві на позов, є те, що заявником не надано первинних документів про роботу і проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

З даним твердженням відповідача суд не погоджується, у зв`язку з наступним.

Так зі змісту рішення Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління пенсійного фонду Київської області від 03.05.2019 №2739/05 слідує, що ОСОБА_1 26.04.2019 звернулась до управління із заявою про переведення на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", надавши індивідуальні відомості про застраховану особу. При цьому, в матеріалах пенсійної справи була наявна довідка від 10.05.2017 №52 про роботу в Поліській районній лікарні на посаді завідуючої ФАПом с. Яблонька та посвідчення громадянки, яка постійно проживає чи працює, або проживала чи проживає в зонах безумовного (обов`язково) та гарантованого добровільного відселення у 1986 - 1992 роках (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 17.02.1993. Згідно листа Київської ОДА від 07.03.2017 №05-52-528 ОСОБА_1 вказане посвідчення видане на підставі довідки Поліської райдержадміністрації від 28.10.1992 №460 як такій, що постійно проживала та постійно працювала у смт. Поліське Київської області (том 1, а.с. 11).

Також судом враховується, що відповідно до довідки Поліської центральної районної лікарні від 12.09.1991 №1948 ОСОБА_1 була безпосередньо занята на роботах, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку 1 з 29.04.1986 по 21.05.1990 (том 1, а.с.10).

З довідки Поліської центральної районної лікарні від 08.04.2010 №24 слідує, що ОСОБА_1 дійсно працювала у ФАПі с. Яблонька Поліського району Київської області з 17 жовтня 1985 року по 29 січня 1987 року та з 12 лютого 1987 року по 21 травня 1990 року (том 1, а.с. 8).

З довідки Поліської центральної районної лікарні від 08.04.2010 №25 слідує, що ОСОБА_1 дійсно працювала завідуючою ФАПу с. Яблонька Поліського району Київської області з 17 жовтня 1985 року по 21 травня 1990 року та в її обов`язки входило обслуговування населення с. Ясен. (том 1, а.с. 9).

Відповідно до архівної довідки Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №02.03-17/36, у протоколі засідання комісії по видачі посвідчень "Учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" при МОЗ України від 22 листопада 1991 року №14 значиться ОСОБА_1 , фельдшер Переяслав-Хмельницької ЦРЛ. Посвідчення видане на підставі наданої до комісії довідки Поліської ЦРЛ, яка підтверджує перебування ОСОБА_1 в зоні відчуження ЧАЕС на посаді завідуючої фельдшерсько-акушерського пункту с. Яблонька з 29 квітня 1986 року по 29 травня 1986 року (том 1, а.с. 15).

З копії трудової книжки серія НОМЕР_2 виданої на ім`я ОСОБА_1 слідує що з 17.10.1985 по 29.01.1987 та з 12.02.1987 по 21.05.1990 вона працювала на посаді завідуючої ФАПу с. Яблоньки (том 1, а.с. 19 - 20).

З викладеного слідує, що позивач проживала та працювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 26.04.1986 по 21.05.1990, що становить 4 роки 12 дні, які дають їй право на початкову величину (чотири роки) зниження пенсійного віку, як особі, яка має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) і яка постійно проживала або постійно працювала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії по 21.05.1990 року та додатково два роки за кожний рік роботи (проживання) у цій зоні, тобто ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку на 6 років, що помилково не враховано відповідачем.

Верховний Суд у постановах від 23.05.2018 у справі №398/3509/16-а та від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 22.03.2018 у справі №588/538/16-а, від 08.05.2018 у справі №708/1022/17, від 19.06.2018 у справі №750/7462/17, від 11.07.2018 у справі №539/1525/17 та від 24.07.2018 у справі №524/2062/17 висловив позицію щодо застосування положень ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, у даних рішеннях Верховний Суд вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, позивачем було подано всі наявні в нього документи, які в повній мірі підтверджують його право на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі "Щокін проти України" (№23759/03 та №37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" ("Scordino v. Italy"№36813/97).

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини, з посиланням на закріплений в законодавстві України принцип in dubio pro tributario, зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" №28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" №45701/99).

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Ураховуючи викладене, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, оформлену рішенням від 03.05.2019 №2739/05.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40, код 22933548) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років на підставі частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40, код 22933548) судові витрати у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.