Справа № 826/10253/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Беспалова О.О.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Гурез І.О. ,

представника відповідача: - Щуренко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріг - Рітейл» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бріг-Рітейл» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2018 року, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 17.04.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріг - Рітейл» до суду апеляційної інстанції не надходив.

28.08.2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 31465, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві подано клопотання про доручення доказів, відповідно до якого просив долучити та врахувати при винесенні рішення ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року, якою Звільнити ОСОБА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.27, ч. 1 ст. 205 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000382- закрито.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бріг-Рітейл» та його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Намлок Телекомунікейшн» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а також доказів того, що податкові повідомлення-рішення від 17.04.2018 року №, №7 прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, в той час як сукупність первинних документів, наданих позивачем свідчить про реальність спірних господарських операцій.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, у період з 13.03.2018 року по 19.03.2018 року посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства ТОВ «Бріг-Рітейл» при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року, за наслідком якої складено акт №71/26-15-14-07-02-10/33935026 від 26.03.2018 року, в якому встановлено порушення позивачем:

п. 44.6, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1037610 грн., в т.ч. по періодах: за 2016 рік на суму 877284 грн., за 2017 рік 160326 грн.;

п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1152900,00 грн., в т.ч.: листопад 2016 року на суму 109099 грн., грудень 2016 року на суму 826170 грн., січень 2017 року на суму 13558 грн., лютий 2017 року 90523 грн., квітень 2017 року на суму 113550 грн.

На підставі викладеного, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.04.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 1729350,00 грн., у тому числі 1152900,00 грн. за основним платежем та 576450,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» у розмірі 1297012,50 грн., у тому числі 1037610,00 грн. за основним платежем та 259402,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано до ДФС України скаргу, за результатом розгляду якої прийнято рішення від 21.06.2018 року №21209/6/39-99-11-01-02-15, яким залишено без змін спірні податкові повідомлення-рішення, а скаргу без задоволення.

Вважаючи винесені податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у томі числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду зокрема, у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті.

За приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.15 та пункту 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Як вбачається з акта перевірки, в перевіряємому періоді між позивачем (замовник) та ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» (виконавець) укладено договір №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з впровадження, розвитку та підтримки системи SAP-ERP у клієнтів Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених цим Договором.

Також, між сторонами було укладено додаткові угоду №1 від 29.07.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов`язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP-ERP у клієнта Замовника - ПАТ «Мотор Січ», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Між сторонами було укладено додаткову угоду №2 від 29.07.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов`язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP-ERP у клієнта Замовника - ПАТ «Укрсиббанк», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Крім того, між сторонами було укладено додаткову угоду №3 від 29.07.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов`язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP у клієнта Замовника - ПАТ «Сбербанк», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Між сторонами було укладено додаткову угоду №4 від 29.07.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов`язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP у клієнта Замовника - НБУ у 2-му півріччі 2016 року, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Також, між сторонами було укладено додаткові угоду №5 від 11.10.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов`язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP-ERP у клієнта Замовника - ТОВ «Сапран Україна», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Між сторонами було укладено додаткові угоду №6 від 21.11.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов`язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP у клієнта Замовника - ПАТ «Сбербанк», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Даними Додатковими угодами визначено вартість надання таких послуг.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору, позивачем надано:

- картку взаєморозрахунків з 01.09.2016 року по 30.06.2017 року;

- виписки по рахунку з 10.10.2016 року по 02.07.2018 року, за 10.11.2016 року, за 15.12.2016 року, за 16.02.2017 року, за 13.02.2017 року, за 10.04.2017 року;

- акти прийому передачі виконаних робіт та надання послуг №6, №7, №8, №9 від 19.09.2016 року, №55, №53, №54, №52 від 24.10.2016 року, №102, №101, №103, №104 від 21.11.2016 року, №105, №106 №109, №107, №108, №110 від 07.12.2016 року, №111 від 19.12.2016 року, №117, №118, №119 від 26.12.2016 року, №12, №11, №13, №14 від 01.02.2017 року, №27, №25, №28, №26 від 06.03.2017 року;

- рахунки фактури;

- звіти про роботу.

Разом з тим, висновки контролюючого органу обґрунтовані тим, що надана до перевірки документація не в повній мірі розкриває обсяг наданих послуг, спосіб розрахунку вартості послуг, не надано завдання замовника. Вказано, що банківський рахунок ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» відкритий у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 16.08.2016 року, тоді як договір №9145/п про надання консалтингових послуг укладено 29.07.2016 року.

Колегія суддів вваж є вірним висновок сулу першої інстанції, що сама по собі наявність такої розбіжності з урахування всіх інших встановлених обставин у справі не дає підстави стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, адже рух активів та зміни майнового стану платника податків повністю підтверджуються первинними та іншими документами, які надані позивачем до матеріалів справи. Факту наявності у позивача податкових накладних, складених у відповідності до вимог податкового законодавства, відповідачем не оспорюється.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що судом першої інстанції не звернуто уваги на недоліки первинних документів та відсутність інших, передбачених договором документів, проте з тексту апеляційної скарги не можливо встановити які саме первинні господарські документи складені з порушенням норм чинного законодавства, яких саме інших документів бракує відповідачу для підтвердження здійснення спірних господарських операцій, з урахування чого такі доводи не можуть братися колегією суддів до уваги.

Варто звернути увагу, що надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Бріг - Рітейл», первинні документи, на переконання колегії суддів, не містять дефектів форми чи змісту, останні складені відповідно до вимог, що передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Окрім іншого відповідач звертає увагу, що всі податкові накладні, виписані від імені ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» директором - ОСОБА_2 , проте наявний протокол допиту свідка ОСОБА_2 , в якому зазначено, що жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» він не має.

Крім того, як зазначено вище, відповідачем долучено копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року, якою звільнено ОСОБА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.27, ч. 1 ст. 205 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000382- закрито.

З даного приводу варто зазначити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Варто також наголосити, що зі змісту вищевказаної ухвали, колегією суддів встановлено, що судом не досліджувались господарські правовідносини безпосередньо між ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» та позивачем, у зв`язку з чим така ухвала не має преюдиційного значення в силу положень ч.6 ст. 78 КАС України.

Податковий орган вказує, що аналізом інформації (та податкової звітності), наявної в базах даних ДФС, встановлено, що у період 2016-2017 років на ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» працевлаштована одна особа, дане товариство не звітує і про наявність на підприємстві основних засобів (офісних приміщень, офісної техніки та меблів, комп`ютерної техніки), необхідних для виконання зобов`язань за договором.

Верховний Суд в постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17 (адміністративне провадження №К/9901/1349/170), зазначив, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом, останній був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником податку на додану вартість.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що дослідженні господарські операції по правочинах між позивачем та контрагентом були реально (фактично) здійснені, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, такі операції пов`язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб`єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладених правочинів є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на нормах законодавства України, а ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим у податкових правовідносинах.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 березня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Л.В.Бєлова

О.О.Беспалов

Повний текст виготовлено 10 вересня 2019 року.