Справа № 640/13078/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

10 вересня 2019 року м. Київ № 640/13078/19

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Маруліна Л.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1

до Служби зовнішньої розвідки України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивача) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби зовнішньої розвідки України (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність Служби зовнішньої розвідки України, як суб`єкта владних повноважень, протиправною та скасувати наказ Голови СЗР України від 23.06.2016 року №275-ос в частині накладення дисциплінарного стягнення - СУВОРА ДОГАНА на полковника ОСОБА_1 , як такий що виданий з грубим порушенням вимог чинного законодавства;

- визнати бездіяльність Служби зовнішньої розвідки України, як суб`єкта повноважень, протиправною та скасувати матеріали (висновки) службового розслідування (реєст. №2/1/873 дек від 01.06.2016) яке призначено наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України від 15.03.2016 року №78/дск як таке що приведено з грубим порушенням вимог ст. ст. 83-102 Дисциплінарного статуту ЗС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивачем пропущено визначений Кодексом адміністративного судочинства України місячний строк звернення до суду.

В свою чергу судом запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

08.08.2019 року до суду від позивача засобами поштового зв`язку надійшла заява про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду (далі також - заява).

Розглянувши вищевказану заяву, суд зазначає наступне.

Як зазначено позивачем в заяві, наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України (далі також - СЗРУ) від 23.06.2016 року №275-ос на позивача накладено дисциплінарне стягнення СУВОРА ДОГАНА .

Разом з тим, з наказом Голови СЗРУ від 23.06.2016 року №275-ос позивача ознайомлено 06.09.2016 року.

09.09.2016 року за №15/971дск, на підставі статті 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ, позивачем подано скаргу на ім`я Голови СЗРУ , одним із питань Скарги було оскарження наказу Голови СЗРУ від 23.06.2016 року №275-ос в частині накладення дисциплінарного стягнення СУВОРА ДОГАНА , як такого, що виданий безпідставно та з порушенням вимог Статутів ЗС України.

20.10.2016 року позивачем отримано лист за підписом Заступника ГСЗРУ від 12.10.2016 року №5/2/8981/п, в якому зазначено, що до прийняття процесуального рішення у кримінальному проваджені №50000242, підстави для перегляду наведених у скарзі документальних матеріалів, відсутні.

Тобто, враховуючи викладене, позивач фактично погодився із відмовою відповідача у перегляді наведених у скарзі документів, оскільки, жодних дій щодо оскарження такої відповіді позивачем не вчинено.

Крім того, позивачем в заяві зазначено, що 08.05.2019 року ним на поштову скриньку отримано лист від Військової прокуратури Київського гарнізону від 26.04.2019 року №5/2978 вих. 19, в якому зазначено, що кримінальне провадження №.09.2018 року закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

09.05.2019 року позивачем подано заяву на ім`я Голови СЗРУ в якому останній просив розглянути подану ним скаргу від 09.09.2016 року по суті.

10.06.2019 року відповідачем відмовлено у скасуванні наказу Голови СЗРУ від 23.06.2016 року №275-ос в частині накладення дисциплінарного стягнення СУВОРА ДОГАНА .

Отже, якщо рахувати строк звернення до суду із вищеописаних обставин, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

Суд зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Враховуючи вищенаведене, судом не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду, оскільки, викладені обставини не є поважними та не пов`язані із дійсно істотними перешкодами для звернення до суду.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (п.137), рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (п. 51).

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа "Каменівська проти України"), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід повернути позивачу оскільки, причини поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними.

Керуючись статтями 14, 44, 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Маруліна