Справа № 757/54414/18-а
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

при секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора ВПП в міста Біла Церква УПП у Київській області старшого лейтенанта поліції Боженко В.І. про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора ВПП в міста Біла Церква УПП у Київській області старшого лейтенанта поліції Боженко В.І., в якому просив визнати дії відповідача протиправними, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НК №295710.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху на підставі ч. 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що її подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаргу обґрунтовано тим, що дізнавшись з Єдиного державного реєстру судових рішень про наявність ухвали від 29 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без руху, позивач 21 червня 2019 року направив до суду позовну заяву в новій редакції та окремо клопотання про допит свідків, однак, даний факт судом було проігноровано. Крім того, на думку скаржника, сам факт не отримання позивачем ухвали про залишення позову без руху є достатньою обставиною, щоб вважати дії суду першої інстанції щодо прийняття оскаржуваної ухвали порушенням прав позивача.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Відповідно до ч.5 статті 161 КАС України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

Відповідно до п.1 ч.4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, позовна заява повертається позивачеві.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що 11 лютого 2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва на виконання ухвали суду від 29 листопада 2018 року надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві. Разом з тим, зі змісту заяви вбачається, що позивач не усунув вказані недоліки зазначені в ухвалі суду від 29 листопада 2018 року, оскільки, не виклав позовні вимоги у відповідності до статті 160 КАС України, та позивач не подав нову редакцію позовної заяви з урахуванням вказаних недоліків.

Враховуючи зазначене, зважаючи на наданий час для усунення недоліків позовної заяви та обов`язок сторони цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути позивачу.

Колегія суддів не погоджується з наведеним, оскільки воно не відповідає дійсності. По-перше, за твердженням позивача, він переглянув свій примірник позовної заяви і виявив і ній певні неточності, які, на його думку, варто було усунути, що пришвидшило б відкриття провадження у справі. Тому для пришвидшення відкриття провадження у справі він самостійно звернувся до суду із заявою від 21 січня 2019 року з метою усунення недоліків позовної заяви. Проте, незважаючи на таке звернення ОСОБА_1 , жодних дій суду не відбулося.

Задля з`ясування інформації щодо руху позову заяви позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва із заявою від 17 квітня 2019 року, в якій просив направити на його адресу ухвалу про відкриття провадження у справі, оскільки вважав, що наявні всі підстави для відкриття провадження у справі.?Не отримавши відповіді на вказану заяву, ОСОБА_1 повторно направив до суду заяву від 14 червня 2019 року, в якій просив призначити справу до розгляду та надіслати йому ухвалу про відкриття провадження у справі. Не отримавши відповіді на вказану заяву, позивач перевірив інформацію щодо його справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень, звідки 15 червня 2019 року і дізнався про існування ухвали суду про залишення позовної заяви у справі № 757/54414/18-а без руху.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем 21 червня 2019 року було направлено до Печерського районного суду міста Києва лист з позовною заявою в новій редакції та клопотання про допит свідків. Вказаний лист отримано судом 24 червня 2019 року.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду за інформацією щодо стану розгляду його справи, тобто добросовісно користувався належними йому процесуальними правам та неухильно виконував процесуальні обов`язки. Також встановлене вище свідчить, що твердження суду про те, що 11 лютого 2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва на виконання ухвали суду від 29 листопада 2018 року надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві, яка не відповідає вимогам такої ухвали, що і стало підставою для повернення позову, не відповідає дійсності, оскільки така заява була подана позивачем з власної ініціативи до ознайомлення з текстом ухвали про залишення позову без руху.

По-друге, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року надсилалася судом та було отримана позивачем у встановленому законодавством порядку. Відповідно, у суду не було жодних підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 без вчинення всіх можливих заходів щодо вручення йому ухвали про залишення позову без руху.

З огляду на наведе, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Відповідно до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку