Справа № 640/11678/19
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

11 вересня 2019 року м. Київ № 640/11678/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Арсірія Р.О., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовомКИЇВСЬКОЇ ПАТРІАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ КИЇВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ (КИЇВСЬКА ПАТРІАРХІЯ УПЦ КП)
до третя особаМіністерства культури України Релігійна організація "Київська Митрополія Української православної Церкви (ПЦУ)"
про про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ :

Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату (Київська Патріархія УПЦ КП) звернулася до суду з позовом до Міністерства культури України в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства культури України №54 від 30.01.2019 в частині пункту 2 з наступним текстом "визнати такими, що втратили чинність, накази Міністерства культури України: від 12 червня 2017 року №505 "Про реєстрацію Статуту РЕЛІГІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "КИЇВСЬКА ПАТРІАРХІЯ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ КИЇВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ" у новій редакції"; від 08 липня 2016 року №518 "Про нову редакцію Статуту про управління Української Православної Церкви Київський Патріархат".

Ухвалою суду від 15.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У даній справі головуючим суддею Арсірієм Р.О. подано заяву про самовідвід у відповідності до вимог частини третьої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України яка долучена до матеріалів справи.

Суд дійшов висновку, що заява про самовідвід підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позовна заява підписана Патріархом Київським і всієї Руси-України - Філаретом.

У даній справі в якості представника позивача приймав участь адвокат Мишастий А.О. на підставі договору про надання адвокатських послуг від 26.06.2019.

В подальшому, ліквідатором Київської Патріархії Української Православної Церкви Київського Патріархату (Київська Патріархія УПЦ КП), яким з 29.07.2019 є ОСОБА_1 , було подано заяву від 08.08.2019 про відмову від позову, яка обгрунтована тим, що Засіданням Священного Синоду Української Православної Церкви (Православної Церкви України) від 27.07.2019, оформленим журналом № 43 та виданим на підставі нього Указу Предстоятеля Православної Церкви Митрополита Київського і всієї України Епіфанія № 478 від 27.07.2019 вирішено :

Припинити діяльність Релігійної організації «Київська Патріархія УПЦ КП» шляхом реорганізації, а саме шляхом приєднання до РО «Київська Митрополія УПЦ !ПЦУ!;

Створити ліквідаційну комісію для припинення діяльності Релігійної організації «Київська Патріархія УПЦ КП»;

Призначити головою ліквідаційної комісії Митрополита Черкаського і Чигиринського Іоана ( в миру ОСОБА_1 ).

Відповідно до отриманих судом відомостей з ЄРД: юридична особа РО "Київська патріархія УПЦ КП" (), перебуває в стані припинення; особами уповноваженими представляти дану юридичну особу, в тому числі підписувати договори та дані щодо обмеження представництва є - патріарх Філарет - ОСОБА_2 та голова комісії з припинення або ліквідатор - Яременко Олег Васильович.

Згідно положень ч. 4 ст. 105 ЦК України, комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Отже за загальним правилом, з моменту відкриття ліквідаційної процедури всі права керівника юридичної особи переходять голові ліквідаційної комісії (ліквідатору).

Судом до участі у справі також було допущено представника позивача - ОСОБА_3 (довіреність видана головою комісії з припинення/ліквідатором ОСОБА_1).

05.09.2019 на адресу суду від голови комісії з припинення/ліквідатора ОСОБА_1 надійшла заява, в якій повідомлено про припинення представництва інтересів релігійною організацією «Київська Патріархія Української Православної Церкви Київського Патріархату» адвокатом Мишастим Андрієм Олександровичем.

В подальшому на підставі Указу Української Православної Церкви Київського Патріархату від 02.09.2019 № 68 підписаного Патріархом Київським і всієї Руси-України Філаретом згідно рішення позачергового Архієрейського Собору Української Православної Церкви Київського Патріархату про створення юридичного відділу РЕЛІГІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «КИЇВСЬКА ПАТРІАРХІЯ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ КИЇВСЬКОГО (КИЇВСЬКА ПАТРІАРХІЯ УПЦ КП)», керівником вищеназваного юридичного відділу призначено Ткаченко Неонілу Анатоліївну.

Поряд з цим, вказана особо вже двічі подавала до суду заяви про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

Ухвалою суду від 19.08.2019 у задоволенні заяви про залучення ОСОБА_6 в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - відмовлено.

Ухвалою суду від 30.08.2019 заяву ОСОБА_6 про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами від 27.08.2019 (вх.№03-13/3535/19) повернуто заявнику без розгляду.

Поряд з цим, вважаю за необхідне зазначити, що 27.08.2019 мною, у відповідності до ч.4 ст.48 та п.9 ч.7 ст.56 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» направлено заяви до Вищої ради правосуддя та Генеральної прокуратури України з повідомленням у втручання ОСОБА_6 у процес здійснення правосуддя в рамках справи №640/11678/19.

Оскільки ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах з позивачем та одночасно є особою, що втручається у процес здійснення правосуддя по даній справі, вважаю, що не можу брати участь у розгляді даної справи, оскільки вказані обставини в подальшому можуть призвести до ускладнення розгляду справи та вирішення спору по суті, так як повне, всебічне та ґрунтовне з`ясування обставин справи, можливе лише за умови взаємної довіри та поваги при комунікації між судом та учасниками справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участь у розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин 1, 3 статті 39 КАС, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частиною першою статті 40 КАС передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі "П`єрсак проти Бельгії" ("Piersac vs Belgium") ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland"), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" ("Ferrantelli and Santangelo v. Italy"), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De Cubber v. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo Algar v. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі саме висновки містяться також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 8 КАС є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Приймаючи до уваги викладене та з метою усунення будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом при розгляді даної справи, об`єктивного вирішення справи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України заяву про самовідвід слід задовольнити.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 36, статтями 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву судді Арсірія Руслана Олександровича про самовідвід - задовольнити повністю.

Відвести суддю Арсірія Руслана Олександровича від розгляду адміністративної справи за позовом Київської Патріархії Української Православної Церкви Київського Патріархату (Київська Патріархія УПЦ КП) до Міністерства культури України, третя особа - Релігійна організація "Київська Митрополія Української Православної Церкви (ПЦУ) про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства культури України №54 від 30.01.2019 в частині пункту 2 з наступним текстом "визнати такими, що втратили чинність, накази Міністерства культури України: від 12 червня 2017 року №505 "Про реєстрацію Статуту Статуту РЕЛІГІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "КИЇВСЬКА ПАТРІАРХІЯ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ КИЇВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ" у новій редакції"; від 08 липня 2016 року №518 "Про нову редакцію Статуту про управління Української Православної Церкви Київський Патріархат".

Передати справу для визначення складу суду згідно із частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Р.О. Арсірій