Справа № 520/7732/19
Суддя: Мінаєва К.В.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 вересня 2019 р. № 520/7732/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (проспект Незалежності, буд. 2,м. Ізюм,Харківська область,64309, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2016 року.

- зобов`язати Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2016 року.

- допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в місці його постійного проживання був вимушений переїхати до Харківської області, отримав довідку внутрішньо переміщеної особи та став на пенсійний облік в Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області. Проте, відповідач з 01.03.2016 року припинив виплату пенсії. Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

Від представника відповідача 05.09.2019 р. надійшов відзив, в якому зазначив, що не погоджується з позовом та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з 01.03.2016 р. позивачу призупинено виплату пенсії згідно даних, отриманих в результаті обміну інформацією з управлінням праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради, щодо яких наявна інформація про відсутність понад 60 днів за місцем проживання. При цьому Управління посилається на п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування №365.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що зразкова адміністративна справа №805/402/18, по якій прийнято рішення про задоволення позовних вимог позивача щодо виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, та матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, є типовими, оскільки наявні ознаки типової справи. Отже, суд при прийнятті рішення по даній справі враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловлену при вирішенні зразкової справи №805/402/18.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та є пенсіонером за віком.

Згідно довідки № від 19.06.2018 року, позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Контактна адреса позивача як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 . (а.с.11)

Позивач перебуває на обліку в Ізюмському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію, як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно листа Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про надання інформації від 12.10.2018 р. №626/Ж-14, з 01.03.2016 р. виплату пенсії призупинено згідно даних, отриманих в результаті обміну інформацією з управлінням праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради та скасуванням довідки про облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Відповідач також зазначив, що позивач надав недостовірні дані та не проживає за вказаною адресою. Повідомлено, що для відновлення пенсії необхідно звернутися до управління за місцем проживання (реєстрації) із відповідною заявою та надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. (а.с.12)

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані положеннями ст. 47 Закону №1058-IV, якою визначено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як слідує з листа відповідача від 12.10.2018 р., виплата пенсії призупинена у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не мешкає в АДРЕСА_3 . Водночас Закон №1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як фактичне не знаходження по відповідній адресі.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Суд зазначає, що припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, порушено право позивача на отримання пенсії. Право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція). Втручання органами пенсійного фонду у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії не ґрунтується на Законі. Встановлення судом незаконності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене, припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2016 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції відбулося втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Суд зазначає, що з матеріалів справи неможливо встановити, яким саме органом було припинено виплату пенсії позивача з 01.03.2016 р. Відповідачем до матеріалів справи не надані рішення або розпорядження, відповідно яких ОСОБА_1 було призупинено виплату пенсії з 01.03.2016 р.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дії Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2016 року, оскільки припинення виплати пенсії позивачу саме Ізюмським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не підтверджено матеріалами справи.

Водночас, для ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2016 року.

Щодо строку звернення до суду.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у серпні 2019 року. Як зазначає позивач, він не здогадувався, що йому не перераховується пенсія на його рахунок у банку, будь-якої інформації щодо прийняття рішення про припинення пенсії від відповідача йому не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з ч.2 ст.122 КАС України - для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ч.1 ст.122 КАС України слідує, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого не тільки цим Кодексом, а також іншими, тобто спеціальними законами.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У цій нормі йде мова про нараховані суми пенсії та про вину органу ПФУ. Ненарахування сум пенсії може бути наслідком вини органу ПФУ, проявом якої є порушення законодавства про пенсійне забезпечення, тобто факт ненарахування будь-яких складових пенсії може бути спірним.

З зазначеного слідує, що у разі порушення органом ПФУ законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене ч.2 ст.46 Закону №1058-IV право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Крім того, на відсутність обмежень щодо строків та сум виплат пенсій за зобов`язаннями органу Пенсійного фонду, що виникли внаслідок його вини (допущеної помилки) при призначенні (перерахунку) пенсії, опосередковано вказує стаття 50 "Утримання надміру виплачених сум пенсій. Відрахування з пенсій" Закону №1058-IV.

Застосування положень цієї статті у поєднанні з принципом взаємної відповідальності сторін (держави в особі уповноважених нею органів влади та громадян-пенсіонерів) пенсійних правовідносин, збалансованості юридичної відповідності приватних та публічних суб`єктів, дає підстави стверджувати, що виплаті державою пенсіонеру підлягають усі суми пенсій, що не були йому своєчасно виплачені, правильно призначені внаслідок вини територіальних органів Пенсійного фонду, їх посадових осіб. При цьому, розмір відрахування з коштів Пенсійного фонду має обчислюватись з суми, що належить Пенсійному фонду до виплати, тобто за весь період заборгованості незалежно від строку виявлення порушення й звернення пенсіонера про відновлення порушеного права на пенсію у належному розмірі. (Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.04.2019 р. по справі №510/1286/16-а).

У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом у зв`язку із тим, що пенсійний орган неправомірно призупинив виплату пенсії. У зв`язку з цим, суд вважає, що не підлягають застосуванню норми статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України щодо шестимісячного строку звернення до суду, а відтак, позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Щодо негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно п.1 ч.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно положень п.1 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Отже, негайному виконанню підлягають рішення суду про присудження виплати пенсій - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для звернення рішення до негайного виконання у справі №520/7732/19 у межах суми стягнення за один місяць.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів абз.2 ч.5 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 242-246, 255, 257-263, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (проспект Незалежності, буд. 2,м. Ізюм,Харківська область,64309, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2016 року.

Звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (проспект Незалежності, буд. 2,м. Ізюм,Харківська область,64309, ) судові витрати по сплаті судового збору в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири грн.) 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення підписано 09 вересня 2019 року.

Суддя Мінаєва К.В.