Справа № 460/1749/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2019 року м. Рівне №460/1749/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач), за змістом якого просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Рівненській області: № від 04.03.2019 року форми «ПС» про застосування адміністративного штрафу та інших санкції у розмірі 170грн за не подання декларації з достовірними відомостями; податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2019 року форми «ПС» про застосування адміністративного штрафу та інших санкції у розмірі 510грн за незбереження первинних документів та податкової звітності; податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2019 року форми «Р» про визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 160051,88грн; податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2019 року форми «Р» про визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 12060,99грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що контролюючим органом було незаконно прийнято податкові повідомлення рішення, оскільки висновки акту перевірки № 261/17-00-13-04/ від 07.02.2019, що слугував підставою для їх прийняття є такими що не відповідають дійсності. А саме позивач вказав, що твердження податкового органу про його обізнаність з приводу того, що кредитором було прощено для його заборгованість є безпідставним, оскільки жодних повідомлень від банку позивач не отримував, жодних угод про прощення не підписував. А відтак, у разі якщо банк, як кредитор і списав заборгованість, то усі необхідні податки та збори в такому разі мають бути покладені на кредитора, як на податкового агента. Окрім того, позивач у власному позові зауважив, що мало місце порушення порядку проведення перевірки, за наслідком якої і були винесені спірні рішення. З таких підстав просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області позову не визнав та подав відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача зазначив, що відповідно відомостей отриманих із інформаційних систем ДФС, було отримано інформацію про отримання позивачем доходу у 2015 році у вигляді додаткового блага за кредитом прощеним кредитором позивача ПАТ «Укрсоцбанк». Позивач декларації про майновий стан та доходи за 2015 р. самостійно не подав, сум податків з такого додаткового блага самостійно не визначив та не сплатив. Крім того, у відповідь на запит відповідача щодо наявної інформації про прощення боргу, позивач жодних документів, які б свідчили про сплату податків, чи обсяг прощеного блага не подав. Також, в спростування доводів позивача з приводу необґрунтованого небажання відповідача проводити відповідні перевірки саме у виїзній формі, незважаючи на відповідне клопотання позивача, відповідач зауважив, що контролюючий орган обмежений у можливості відвідувати житлове приміщення позивача з метою проведення відповідної перевірки. Як наслідок, відповідачем було констатовано, що можливість обирати спосіб (виїзний чи не виїзний) проведення перевірки є правом контролюючого органу, яке останній реалізовує в залежності від тих чи інших обставин.

Позивач подав відповідь на відзив в якому наводить доводи, тотожні змісту позову.

Відповідач заперечень на відповідь на відзив не подав.

Третя особа - ПАТ «Укрсоцбанк» вимог суду про надання документів не виконало, правом надання пояснень, як третя особа також не скористалося.

Ухвалою суду від 30.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи визначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до судового засідання.

Ухвалою від 19.08.2019 судом задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», та запропоновано такій третій особі надати у п`ятиденний строк з дня отримання такої ухвали відповідні пояснення з приводу заявлених позивачем позовних вимог.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з урахуванням такого.

Як вбачається із матеріалів справи, в жовтні 2018 року позивачем було отримано запит від ГУ ДФС у Рівненській області № 2858/ФОП/17-00-13-03-04 від 11.10.2018 р. про надання інформації. У вказаному запиті відповідачем вимагалося від ОСОБА_1 надання копії договору щодо анулювання основної суми кредитної заборгованості, копії платіжних документів про сплату належних сум податків та зборів, які виникли за наслідком отримання такого додаткового блага, а також пояснення щодо неподання декларації про доходи за 2015 рік.

У відповідь на вказаний запит, позивачем 01.11.2018 р. було надано пояснення у яких повідомив, що будь-якою інформацією про прощення йому боргу ПАТ «Укрсоцбанк» не володіє, жодних повідомлень про таке прощення від ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 не отримував, про існування будь-яких договорів щодо анулювання кредитної заборгованості перед банком він не знає, оскільки таких не підписував. А відтак, ОСОБА_1 не в змозі надати будь-яку інформацію щодо таких обставин. Як наслідок, у зв`язку із тим, що йому не було відомо про будь-які обставини, щодо прощення боргу, жодних додаткових податків із зборів він самостійно собі, з даного приводу, не нараховував тане подавав окремої декларації, оскільки жодних інших доходів, окрім офіційно заробленої заробітної плати ним в цьому році не отримувалось.

В подальшому, 24 січня 2019 року позивачем було отримано поштою повідомлення ГУ ДФС у Рівненській області від 15 січня 2019 року № 68/17-00-13-04 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; та копію наказу ГУ ДФС у Рівненській області від 15 січня 2019 року № 121 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Підставою для його винесення слугувало твердження податкового органу, про те, що позивачем в 2015 році було отримано дохід у вигляді анулювання заборгованості за кредитом. У встановлені законодавством терміни позивачем декларацію про майновий стан та доходи до органів ДФС подано не було, та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб і військовий збір, про що здійснено посилання на підпункт 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

За результатами, виконання вищевказаного наказу, відповідачем було проведено податкову невиїзну перевірку, результати якої оформлено актом № 261/17-00-13-04/ від 07.02.2019 р.

В подальшому, за наслідком проведеної податкової перевірки ГУ ДФС у Рівненській області було прийнято податкові повідомлення рішення: № від 04.03.2019 року форми «ПС» про застосування адміністративного штрафу та інших санкції у розмірі 170грн за не подання декларації з достовірними відомостями; податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2019 року форми «ПС» про застосування адміністративного штрафу та інших санкції у розмірі 510грн за незбереження первинних документів та податкової звітності;податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2019 року форми «Р» про визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 160051грн; податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2019 року форми «Р» про визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному 12060грн.

Як вбачається із акту перевірки, підставою для висновків працівників відповідача щодо недекларування та не сплати позивачем сум податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, слугує твердження останніх, про те що в 2015 році ПАТ «Укрсоцбанк» було прощенно для позивача його заборгованість за тілом кредиту, а також належним чином повідомлено позивача про таке прощення та попереджено про необхідність, декларування та сплати сум відповідних податкових зобов`язань сплати, які виникли за наслідком такого прощення як додаткового блага.

А саме, як вбачається з стор. 3, 5 Акту перевірки, на адресу податкового органу надійшло повідомлення від ПАТ «Укрсоцбанк» про анулювання кредитної заборгованості в сумі 643252,48грн, що податковим органом було прирівняне до додаткового блага платника податку, та відповідно зроблено висновок про необхідність сплати з такого доходу податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також відображення такого «доходу» у річній податковій декларації позивача.

З наявної у матеріалах справи копії листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 05.12.2018 за № 5.6-12/79-1286, наданого відповідачем разом із відзивом, який був предметом дослідження під час проведення вищезгаданої перевірки позивача, вбачається, що у 3 кварталі 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» було прощено для позивача суму основного боргу за кредитним договором у розмірі 643252,48грн, вказана сума прощеного боргу була відображена банком у звітності за формою 1ДФ, яка подана за 3кв. 2015 року, а позивача було повідомлено про прощення боргу, шляхом підписання відповідної додаткової угоди між ним та банком.

Відтак, аналізуючи зміст наведеного вище листа банку, суд приходить до висновку, що прощення боргу відбулося, шляхом підписання між ним та позивачем відповідної додаткової угоди в якій і містилося повідомлення про необхідність самостійної сплати позивачем усіх необхідних податків і зборів.

Разом із тим, як вказано на те вище, із відповіді позивача на запит податкового органу та із позовної заяви у даній справі прослідковується твердження позивача про необізнаність останнього щодо анулювання йому кредитної заборгованості. Також міститься і вказівка позивача про не підписання ним будь-яких договорів щодо анулювання боргу.

За таких умов, суд погоджується з твердженням позивача, про те, що вирішальне значення для правильного вирішення даного спору має місце можливість безпосереднього дослідження судом доказів належного повідомлення кредитором позивача прощення йому заборгованості за кредитором.

Так, ухвалами суду від 30.07.2019, та від 19.08.2019 р. судом витребувано від ПАТ «Укрсоцбанк» докази вручення позивачу повідомлення про прощення боргу або належним чином засвідчену копію відповідного договору про прощення боргу та відповідні пояснення, як третьої особи щодо предмету спору.

Зазначені ухвали, згідно відомостей наявних в матеріалах справи були належним чином вручені за зареєстрованим місцем знаходження кредитора та відповідача.

Однак, станом на час розгляду даної справи по суті, від ПАТ «Укрсоцбанк» будь-яких доказів, які б свідчили про безпосереднє вручення позивачу повідомлення про прощення боргу або належним чином засвідчену копію відповідного договору про прощення боргу на адресу суду не надійшло.

Відтак, суд виходячи із принципів доказування зафіксованих у ст. 77, 80 КАС України, згідно яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а також у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, приходить до висновку про можливість вирішення даного спору на підставі наявних у справі доказів.

Згідно п.162.1 ст.162 ПК України, платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

За визначенням пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України, об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

При цьому, слід зазначити, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 .164.1 ст.164 ПК України).

В той же час, види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

Згідно абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (у редакції станом 1 квартал 2015 р. період прощення боргу згідно акту перевірки), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Як наслідок, з урахуванням зазначених вище норм ПК України, слід констатувати, що обов`язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов : отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням; надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу; включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Однак, як зазначалося вище, доказів того, що позивача було належним чином повідомлено про прощення ПАТ «Укрсоцбанк» йому заборгованості за кредитом до суду не надано.

А відтак, твердження позивача про його необізнаність з інформацією щодо прощеної кредитної заборгованості, належними та допустимими доказами відповідачем не спростовано.

При цьому, суд уважає, що відповідач на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень був обізнаний з позицією позивача щодо необізнаності останнього з інформацією щодо анулювання кредитної заборгованості, оскільки про вказані обставини позивач завчасно повідомив відповідача, що підтверджується відповіддю позивача на відповідний запит відповідача від 01.11.2018 р. А відтак, на переконання суду, відповідач був зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо перевірки викладених у відповіді позивача на запит відповідача пояснень позивача, та додатково, в тому числі в порядку отримання доступу до документів, які складають банківську таємницю, вижити заходів щодо здобуття безпосередніх доказів, які б свідчили саме про вручення позивачу повідомлення про прощення боргу або належним чином засвідченої копії відповідного договору про прощення боргу.

Однак, перелічених дій відповідач не вчинив, що свідчить про передчасність його висновків про належне повідомлення позивача щодо анулювання боргу кредитором.

Разом із тим, з аналізу, положень абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України вбачається, що ключовою умовою для визначення боржнику (фізичній особі), якому кредитор (банк) простив заборгованість податкової заборгованості із додаткового блага, є належне повідомлення кредитором такого боржника щодо такого прощення, яке може бути підтверджено лише шляхом безпосереднього дослідження доказів направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення боржнику, або укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу.

Однак, із акту перевірки вбачається, що таких доказів податковим органом не досліджувалося. Об`єктом дослідження були лише дані баз податкової звітності за формою 1ДФ та лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 05.12.2018 за № 5.6-12/79-1286, який був направлений на адресу відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень щодо визначення позивачу додаткових податкових зобов`язань із податку на доходи фізичних осіб, військового збору та застосування штрафу за не подання декларації та не збереження документів що стосуються такої звітності, оскільки безпосередніх доказів того, що позивач усвідомлював або міг усвідомити факт безпідставного не декларування власних доходів під час перевірки не досліджувалося.

Разом із тим, суд звертає увагу, що винесенню спірних рішень передували деякі порушення, з боку контролюючого органу допущені під час проведення перевірки, які мали місце.

А саме, як вбачається із наказу № 121 від 15 січня 2019 року, підставою для його винесення слугувало твердження податкового органу, про те, що позивачем в 2015 році було отримано дохід у вигляді анулювання заборгованості за кредитом. У встановлені законодавством терміни позивачем декларацію про майновий стан та доходи до органів ДФС подано не було, та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб і військовий збір, про що здійснено посилання на підпункт 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, винесенню спірного наказу передував запит ГУ ДФС у Рівненській області № 2858/ФОП/17-00-13-03-04 від 11.10.2018 р. на ім`я позивача про надання ним інформації та її документального підтвердження стосовно відомих позивачу обставин прощення йому кредитної заборгованості у 2015 р.

У відповідь на вказаний запит, позивачем 01.11.2018 р. було надано пояснення, що будь-якою інформацією про прощення йому боргу ПАТ «Укрсоцбанк» не володіє, жодних повідомлень про таке прощення від ПАТ «Укрсоцбанк». З наданої відповіді позивача також вбачається, що останній висловив прохання про здійснення такої перевірки (у разі її призначення) виключно у виїзній формі за місцем знаходження представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука В.С, як повноважного представника ОСОБА_1 , який володіє усіма матеріалами справи та усією інформацією, що стосується податкової звітності та податкових обов`язків ОСОБА_1 ..

Разом із тим, як слідує із повідомлення про проведення перевірки, що надіслане ГУ ДФС у Рівненській області від 15 січня 2019 року № 68/17-00-13-04, в ньому міститься інформація, про те, що в період з 25.01.2019 р. за адресою: м. Рівне, вул. Кн. Ольги, 9 оф.1 буде проведено документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань подання до органів ДФС декларації про майновий стан та доходи за звітний період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, своєчасності та повноти сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

Аналізуючи перелічені докази, пред`явлені сторонами, а також враховуючи надані ними пояснення, суд прийшов до висновку, що дії щодо реалізації вищезгаданого наказу на перевірку, які полягають у фактичному її проведенні містять у собі очевидні ознаки протиправності та призводять до фактичного порушення прав позивача. При цьому, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Підпунктами 21.1.1., 21.1.4. п. 21.1. ст. 21 ПК України закріплено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України, діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

В підпункті 20.1.4 пункту 20.1 ст.20 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. (п.п. 75.1.2 статті 75 ПК України).

Підстави та порядок проведення документальних позапланових перевірок визначено статтею 78 Податкового кодексу України.

Згідно із підпунктом 78.1.2. пункту 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: … платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Відповідно до п.78.4. ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно пункту 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Однак, як з`ясовано судом, позивачем повідомлення про проведення саме документальної невиїзної перевірки не отримувалося. Отримане ним повідомлення від 15 січня 2019 року № 68/17-00-13-04 стосується проведення документальної позапланової виїзної перевірки, яка мала відбутися з 25.01.2019 р. за адресою: АДРЕСА_1 (місцем знаходження офісу адвоката Шевчука В.С.).

При цьому, як вбачається із змісту наказу на перевірку, останнім не визначається місця проведення перевірки та не роз`яснюється позивачу порядок участі у перевірці, подання пояснень чи інших документів, які можуть стосуватися предмету перевірки. Таку функцію, з огляду на наявні матеріалів справи, здійснює повідомлення про проведення перевірки. Однак, як вказувалося на те вище, в такому повідомленні міститься неправдива інформація, яка фактично ввела в оману позивача щодо місця та форми проведення відповідної податкової перевірки.

Наказом Державної фіскальної служби України № 22 від 31.07.2014 р. затверджені Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків.

Згідно з пунктом 1.4.2. таких Методичних рекомендацій визначено «особливості організації проведення документальних планових та позапланових невиїзних перевірок. А саме, при організації документальних планових та позапланових невиїзних перевірок необхідно враховувати особливості їх проведення, визначені статтею 79 розділу ІІ Кодексу.

Так, документальна планова та позапланова невиїзна перевірка здійснюються на підставі наказу про проведення, оформленого з дотриманням вимог, передбачених цим розділом Методичних рекомендацій, та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 Кодексу.

З метою дотримання вимог статей 77 та 79 Кодексу підрозділи органу ДФС, які здійснюють (очолюють) документальну планову або позапланову невиїзну перевірку, забезпечують надіслання (вручення) платнику податків (його представнику) у порядку та терміни, визначені Кодексом, копії наказу про проведення документальної планової / позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, складеного за формою згідно з додатком 4 - при проведенні документальної планової невиїзної перевірки, а при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки - згідно з додатком 6 до Методичних рекомендацій (додається).

Зазначене повідомлення підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) органу ДФС, завіряється відповідною печаткою цього органу та реєструється у Журналі реєстрації повідомлень про проведення перевірок платників податків у порядку, визначеному підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 цього розділу Методичних рекомендацій. При цьому, з метою дотримання вимог Кодексу та прав платників податків доцільно забезпечити завчасне надіслання (вручення) повідомлень про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.»

Аналізуючи зміст наявного у справі повідомлення про проведення перевірки від 15 січня 2019 року № 68/17-00-13-04, врученого позивачу, суд приходить до висновку, що таке повідомлення не відповідає типовій формі повідомлень, передбачених згідно з додатком 6 до вищевказаного Наказу про затвердження Методичних рекомендацій, оскільки містить у собі не передбачену у типовій формі, згідно з додатком 6, вказівку про проведення виїзної перевірки.

А тому, суд рахує, що відповідачем було допущено порушення приписів статті 79 ПК України щодо порядку проведення документальної невиїзної перевірки, оскільки не вручено позивачу належне повідомлення про проведення перевірки. В той же час, наявне повідомлення про проведення перевірки суд рахує не допустимим, оскільки воно містить неправдиву інформацію щодо порядку та місця проведення перевірки.

З огляду на наведене вище, фактичне проведення перевірки, за наявних порушень, свідчить про протиправність дій відповідача щодо проведення такої перевірки з порушенням умов для її початку, передбачених пунктом 79.2 статті 79 ПК України.

Аналогічна правова позиція з приводу того, що порушення умов визначених пунктом 79.2 ст. 79 ПК України щодо вручення наказу про проведення перевірки та повідомлення про проведення перевірки, яким має бути проінформовано платника податків про конкретне місце проведення такої перевірки до її початку, тягне за собою визнання дій чи результатів проведення перевірки протиправними, міститься і у постановах Верховного Суду: № 820/19845/14 від 27.02.2018р.; № 812/1283/17 від 22.08.2018р.; № 804/9880/14 від 17.12.2018р.; № 825/924/17 від 19.02.2019р.; № 804/2230/15 від 18.03.2018р.; № 810/3188/17 від 05.05.2018р.; № 804/3006/17 від 02.05.2018р.

А саме Верховний Суд у своїх судових рішеннях зауважував, що: «З системного аналізу зазначених норм Податкового кодексу України випливає, що проведення, зокрема, невиїзної перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; вивчення наданих платником податків документів та інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Реалізація зазначених етапів означає наявність податкової перевірки як юридичного факту, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та винести податкове повідомлення-рішення.

Згідно положеннями пункту 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, доводи ДФС про своєчасне направлення на адресу позивача наказу про проведення перевірки до її початку не узгоджуються з вимогами вищенаведених норм податкового законодавства, оскільки за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими платник має бути обізнаним, а й отримання ним зазначених відомостей.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Отже, нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Враховуючи порушення порядку проведення перевірки (відсутність податкової перевірки як юридичного факту), що потягнуло за собою не дослідження податковим органом документів первинного та бухгалтерського обліку позивача, Верховний Суд прийшов до висновку, що наслідки такої перевірки у вигляді оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій також не можуть бути визнані правомірними, у зв`язку із чим останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню».

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту права, інтересів фізичних осіб.

За наведеного в його сукупності, суд прийшов до висновку про те, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та належать до скасування в повному обсязі, а позовні вимоги позивача належить до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1727,94грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області.

Сума судового збору сплачена позивачем відповідно до квитанції № 0.0..1 від 24.07.2019, оригінал якої знаходиться у матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 4 березня №№ , №, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в розмірі 1727,94грн (одна тисяча сімсот двадцять сім гривень, 94 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12; );

3) третя особа - Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Велика Васильківська, 100; ).

Суддя Комшелюк Т.О.