Справа № 640/16985/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

11 вересня 2019 року м. Київ № 640/16985/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" (04050, м. Київ, вул. Платона Майбороди, 19) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" щодо відмови у нарахуванні позивачеві грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 14 по 17 травня 1986 року з урахуванням: подвійного розміру посадового окладу (тобто на 100 % посадового окладу); премії в розмірі 60 % тарифної ставки та одноразової винагороди з фонду додаткової заробітної плати за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення;

- зобов`язати Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" провести позивачеві перерахунок та виплату заробітної плати за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (з 14 по 17 травня 1986 року включно) у відповідності з постановою ЦК КПРМ, ВР СРСР, КМ СРСР, ВЦРПС за № 524-156 від 07.05.1986 та постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням, Секретаріату ВЦРПС за № 153/10-43 від 07.05.1986 (збільшити тарифну ставку на 100 %), розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 № 964 рс (оплату праці провести у 3-х, 4-х, 5-ти кратному розмірі), постановою РМ СРСР і ВЦРПС за № 665-195 від 05.06.1986 та постановою РМ УРСР і УРРПС за № 207-7 від 10.06.1986 (нарахувати премії 60 %), постановою РМ УРСР і УРРПС за № 207-7 від 10.06.1986 (оплату праці у вихідні та святкові дні провести у 2-х кратному розмірі);

- зобов`язати Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" видати ОСОБА_1 нову довідку встановленого зразка про заробітну плату працівника за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у відповідності зі статтею 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 та постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210;

- зобов`язати Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву"включити одноразову винагороду за отримання гранично допустимої дози радіації ОСОБА_1 в фонд додаткової заробітної плати при видачі довідки про заробітну плату працівника за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, також надати всі підтверджуючі документи до довідки, розрахунково-платіжні відомості, сплатити усі належні податкові збори та надати документи підтверджуючі даний факт.

Пунктами 4 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, позивач працював у спірному періоді лікарем-стоматологом в Державній установі "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву".

За визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України від 10.12.2015 N 889-VIII "Про державну службу".

Відповідно до частини першої статті 1 вказаного Закону державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Згідно з частиною другої статті 1 Закону України "Про державну службу" державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України "Про державну службу" заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

За змістом частин першої-третьої статі 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я держава сприяє розвитку закладів охорони здоров`я усіх форм власності. Порядок створення, припинення закладів охорони здоров`я, особливості діяльності та класифікація закладів визначаються законом. Мережа державних і комунальних закладів охорони здоров`я формується з урахуванням потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 № 308/519, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.10.2005 за № 1209/11489, затверджено Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення.

За змістом пунктів 1.1, 1.2 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, останні розроблені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" (із змінами) і застосовуються при обчисленні заробітної плати:

- працівників сфери охорони здоров`я та соціального захисту населення України незалежно від підпорядкування (далі - працівники охорони здоров`я та соціального захисту населення);

- працівників будинків відпочинку, пансіонатів, туристських баз, оздоровчих таборів, центрів, будинків творчості та профілакторіїв;

- працівників, які допущені в установленому порядку до медичної та фармацевтичної діяльності відповідно до порядку, установленому МОЗ України;

- професіоналів та фахівців, що прирівняні за оплатою праці до медичних та фармацевтичних працівників (психологи, біологи, зоологи, ентомологи тощо).

Працівникам закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, підпорядкованим окремим органам державної влади, можуть установлюватись додаткові умови оплати праці, передбачені відповідними нормативно-правовими актами.

Умови оплати праці працівників науково-дослідних інститутів протезування, їх клінік та наукових підрозділів, зайнятих протезно-ортопедичним виробництвом, установлюються відповідно до умов оплати праці аналогічних категорій працівників протезно-ортопедичних виробництв, визначених згідно з галузевою угодою.

Зі змісту наведених норм вбачається, що робота лікарем-стоматологом не є проходженням публічної служби, відтак, вирішення спору, пов`язаного з перерахунком та виплатою недоотриманої заробітної плати за період роботи в зоні відчуження в 1986-1990 роках, не пов`язаної з проходженням публічної служби, не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи наведене у сукупності та визначені позивачем у позовній заяві позовні вимоги, суд приходить до висновку, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно частини п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до частини шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Згідно частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на наведене, суд роз`яснює позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у відкритті провадження в адміністративній справі.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини четвертої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржена. Згідно частини першої статті 295 та частини першої статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко