Справа № 626/1419/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 р.Справа № 626/1419/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 23.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Дудченко В.О., м. Красноград, Харківська область, повний текст складено 23.07.19 року по справі № 626/1419/19

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Олефіренко Олексія Сергійовича

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до суб`єкта владних повноважень поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Олефіренка Олексія Сергійовича, в якому просить визнати дії поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Олефіренка Олексія Сергійовича щодо складення постанови серії ДП18 № 591491 від 13.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення с. 2 ст. 122 КУпАП та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 591491 від 13.06.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 425 грн., а провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

З постановою у справі про адміністративне правопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення він не згоден, та зазначив, що рухався по вулиці Сінній в напрямку вулиці Остапа Вишні, наближаючись до перехрестя вулиці Сінної та вулиці Героїв-Чорнобильців побачив зелений сигнал світлофора, який дозволяє рух.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 23.07.2019р. в задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Олефіренка Олексія Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з подальшим ухваленням нового рішення. Посилається на порушення норм процесуального права при поданні відповідачем відзиву на позовну заяву, які суд першої інстанції залишив поза увагою. Зазначає, що поважності причин неподання відзиву, у встановлений судом строк, відповідачем не зазначено, а тому суд, у відповідності до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративне судочинства України (надалі КАС України) зобов`язаний був вирішувати справу за наявними матеріалами та не брати до уваги доводи, зазначені у відзиві, однак судом першої інстанції було це проігноровано. Посилається на рішення Верховного Суду в схожій справі від 31 липня 2018 року по справі № 552/5623/16-а. Вказує, що у постанові - це боді камера ВІ-0112, «ASPRING» про що є згадка у ній, а у відзиві, взагалі не вказано, який це прилад, а лише є згадка про відображення на записаних відеофайлах у лівому нижньому кутку цифрового номеру «DSJX3BI112 ВІ0112», однак в будь-якому разі цей доказ долучено до справи з порушенням законодавства, а тому є недопустимим.

Вказує, що наданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем ПДР не може вважатися належним доказом вчинення адміністративного правопорушення, у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. до такого ж висновку прийшов Верховний Суд у рішенні по справі №524/5536/17 від 15.11.18. Незважаючи не те, що даний відеозапис не являється допустимими доказом, в розумінні ст. 74 КАС України, також на ньому неможливо побачити сам момент перетину дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія) на червоний сигнал світлофору, по-друге, ідентифікувати автомобіль, який знаходиться на відеозаписі. З наданого відеозапису можливо лише зробити висновок, що автомобіль, який рухається назустріч напрямку руху поліцейського легковий седан, що у відповідності до ч. 1 ст. 75 КАС України робить його також недостовірним. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Красноградського районного суду Харківської області по справі № 626/1419/19 від 23.07.2019 року. Ухвалити нове судове рішення, яким: визнати дії поліцейського роти № 4 БУПП в Полтавській області ДПП, сержанта поліції Олефіренко Олексія Сергійовича щодо складання постанови серії ДП18 № 591491 від «13» червня 2019 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якою накладено на мене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП незаконними; визнати постанову серії ДП18 № 591491 від «13» червня 2019 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Також від позивача по справі, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Окрім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 29.08.2019р. (а.с. 93).

Крім того, позивач повідомлений на електронну адресу, яки містяться а матеріалах справи

Відповідач повідомлений на електронну адресу, яки містяться а матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відносно ОСОБА_1 13.06.2019 року поліцейським роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Олефіренком Олексієм Сергійовичем було винесено постанову серії ДП18 № 591491 від 13.06.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 13.06.2019 року о 08:06 год. в м. Полтава, керуючи автомобілем RENAULT 19, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вул. Сінна та вул. О. Гончара, під час подання світлофором сигналу, що забороняє рух, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12, світлофором, перед перехрещуванню проїзною частиною, чим порушив п.8.10 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 122 ч.2 КУпАП.

Позивач не погоджується з винесеною щодо нього постановою та вказує, що жодного належного підтвердження допущення ним порушення вимог Правил дорожнього руху відповідачем у постанові не наведено. Вважає, що постанова складалася поліцейським без врахування його зауважень та пояснень, не відображає дійсних обставин справи, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, в порушення вимог п. 2.3 (д) ПДР створював своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, тому враховуючи всі вищевказані норми законодавства поліцейський патрульної поліції притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосував до порушника стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 425 гривень.

Проте колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Колегія суддів зазначає, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п. 8.1 ПДР України).

Перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. (п. 16.1 ПДР України).

Пунктом 8.7.3 ПДР України встановлено, що сигнали світлофора мають, серед іншого, такі значення:

а) зелений дозволяє рух;

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу;

е) червоний сигнал, у т.ч. миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів (п. 8.10 ПДР України).

Таким чином, перед вмиканням забороняючого жовтого сигналу світлофору, вмикається зелений миготливий сигнал світлофору, що інформує водія про подальше вмикання забороняючих сигналів світлофору (жовтого, червоного) та необхідність виконання п. 8.10 ПДР щодо зупинення автомобіля перед перехрещуваною проїзною частиною. Далі вмикається жовтий сигнал світлофору, що забороняє рух.

Згідно п. 8.11 ПДР України, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису…

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис зроблений співробітниками поліції, а саме відеозапис перетину позивачем перехрестя , а також подальший запис руху авто позивача та авто патрульної поліції .

Згідно технічного запису який міститься в матеріалах справи не вбачається, що гр. ОСОБА_1 перетнув перехрестя на заборонений сигнал світлофору.

Колегія суддів зазначає, що відеозапис відповідачем здійснювався з колони транспортних засобів по вулиці Сінній від вулиці Олеся Гончара, на полосі зустрічного руху по відношенню до руху позивача.

Згідно наданого відеозапису автомобіль поліцейського розміщувався за іншими автомобілями, на відстані (з урахуванням середньої довжини автомобіля 4 метри та дистанції 1 метр між ними) 15 метрів від дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія) та світлофора.

Колегія суддів зазначає, що з даного відеозапису взагалі не вбачається звідки здійснював рух позивач та який колір світлофора був позивачу на момент його переїзду через перехрестя .

Доказів того, що позивач здійснив переїзд перехрестя на жовтий чи червоний сигнал світлофора відповідачем до суду не надано.

Сам позивач стверджує, що здійснив виїзд на перехрестя на дозвільний сигнал світлофора.

В матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно свідчили про те, що позивач здійснив переїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п. 8.10 ПДР України.

Наданий відповідачем відеозапис тверджень позивача не спростовує.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

При цьому надаючи оцінку наданим відповідачем доказам, колегія суддів звертає увагу, що згідно наданого відповідачем відеозапису, взагалі не вбачається наявність чи відсутність стоп лінії біля світлофора на дорозі по якій рухався гр. ОСОБА_1 і відповідно не можливо встановити навіть місцезнаходження автомобіля позивача відносно стоп лінії.

Колегія суддів зазначає, що Співробітники поліції мали можливість навіть при відмові позивача, гр. ОСОБА_1 , встановити, яким чином фактично працював світлофор, самостійно здійснити зйомку роботи світлофора, наявність чи відсутність стоп лінії, що могло б слугувати підтвердженням наявності вини позивача чи спростовувати це.

Надаючи оцінку відеозапису відповідача та детально встановлюючи рух автомобіля позивача відносно роботи світлофора, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відео фікція здійснювалась відповідачем на значній відстані від світлофора за іншими автомобілями, та фактично перехрестя на відео не відображено.

Дійсно, як вбачається з відео, автомобіль позивача з`явився на відео коли на світлофорі, по напрямку руху автомобіля поліцейських, горить червоний сигнал світлофору, однак встановити де на момент зміни сигналу світлофору до цього знаходився автомобіль позивача по справі з відеозапису не вбачається можливим, оскільки на перехресті перед автомобілем поліцейських знаходяться інші автомобілі. В момент коли автомобіль зафіксовано на відео він вже фактично перетнув перехрестя та рухався по смузі на зустріч автомобілю поліції. При цьому на відео відображена фактична робота світлофора лише щодо напрямку руху автомобіля поліції.

Надана карта Google (а.с. 30) не відображає події перетинання позивачем перехрестя.

Таким чином, належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності як за ч. 2 ст. 122 КУпАП не надано.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації або без належної його, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Враховуючи відсутність доказів які б беззаперечно свідчили про те, що позивач здійснив переїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п. 8.10 ПДР України, інші доводи сторін щодо правомірності чи не правомірності оскаржуваної постанови, не впливають на вирішення справи по суті.

З урахування вищезазначеного доводи суду першої інстанції та відповідача, в відзиві на позовну заяву щодо доведеності наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення є помилковими.

Що стосується позовних вимог з приводу розгляду справи за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену Наказом МВС України від 07.11. 2015 за № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається, якщо особа притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 276 КУпАП (з останніми змінами, внесеними згідно з Законом України № 596-VIII від 14.07.2015) та п. 2 розділу 3 Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122, 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо посилань позивача на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при поданні відповідачем відзиву на позовну заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Проте відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначена обставина не може бути підставою для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо вимоги позовної заяви, в частині визнати дії поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Олефіренка Олексія Сергійовича щодо складення постанови серії ДП18 № 591491 від 13.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення с. 2 ст. 122 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній редакції), предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних правовідносин.

Таким чином, обов`язковою ознакою рішень, дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

В силу ч.1 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

У даному випадкудії поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Олефіренка Олексія Сергійовича за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , передбаченого ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесено оскаржувану постанову від 11.06.2019 року, якою і притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вважає помилковими висновки позивача щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними відповідних дій інспектора, оскільки, як зазначено вище, не діями відповідача, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що поліцейський роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Олефіренко Олексій Сергійович наділений повноваженнями вчиняти дії та притягувати винних осіб до адміністративної відповідальності.

Оскільки за наслідками вчинення дій відповідачем прийнята постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, належним захистом прав позивача є скасування саме постанови про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, відповідач законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

При цьому, належним та достатнім способом захисту прав позивача у даному випадку є скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, про що і прийнято рішення судом першої інстанції.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання визнання дії поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Олефіренка Олексія Сергійовича щодо складення постанови серії ДП18 № 591491 від 13.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення с. 2 ст. 122 КУпАП задоволенню не підлягає.

У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286, скасовуючи оскаржувану постанову, суд має право закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що рішенням суду постанову серії ДП18 № 591491 від 13.06.2019 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, скасовано, у зв`язку з відсутністю доказів вчинення адміністративного правопорушення, з урахуванням п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 23.07.2019 року по справі № 626/1419/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 591491 від 13.06.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 425 грн.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП по якій винесено постанову серії ДП18 № 591491 від 13.06.2019.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін З.Г. Подобайло