Справа № 754/13650/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 вересня 2019 року № 754/13650/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (), які полягають в обмежені виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію в повному обсязі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН: НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01 листопада 2011 року за весь час недорахованої та невиплаченої пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії в повному обсязі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН: НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01 листопада 2011 року за весь час несвоєчасної виплати пенсії.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2018 справу №754/13650/18 за позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2018 адміністративну справу №754/13650/18 прийнято до свого провадження суддею Скочок Т.О. та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що незважаючи на зміст постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2010 у справі №2А-3007/10, якою управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києві зобов`язано перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 08.06.2010 пенсію відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка повинна становити не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 цього Закону, з листопада 2011 року позивачу почили нараховувати пенсію меншу, аніж визначено у даному судовому рішенні.

Відповідач у межах даної справи не скористався наданим йому правом на подання відзиву.

З огляду на вказане, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2010 у справі №2А-3007/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії позов задоволено: визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови у перерахуванні пенсії у розмірах, визначених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 08.06.2010 пенсію відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка повинна становити не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 цього Закону,

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 16.08.2012 виконавче провадження №26793703 закінчено, з огляду на фактичне виконання судового рішення.

У той же час, ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 25.07.2018, в якій просив надати роз`яснення щодо підстав зменшення розміру виплати йому пенсії з листопада 2011 року та станом по день звернення, а також вжити відповідних заходів щодо перерахунку та виплати належної йому пенсії, відповідно до чинного законодавства.

Листом від 20.08.2018 №63650/02/Д-5554 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва виконано постанову Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2010 у справі №2А-3007/10 у межах зобов`язальної частини. Також, у даному листі зазначено, що кошти у Державному бюджеті враховані у розмірах, передбачених Постановами Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету» від 06.07.2011 №745 та «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 №1210.

На підставі викладеного, вважаючи власні права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (надалі - Закон №796-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності до ст. 50 Закону №796-XII (в редакції на час винесення постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2010 у справі №2А-3007/10), особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: інвалідам I групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

У силу ст. 54 Закону №796-XII (в редакції на час винесення постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2010 у справі №2А-3007/10), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, за твердженням позивача, що не заперечувалось відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час судового розгляду даної справи, розмір пенсії, визначений постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2010 у справі №2А-3007/10, зменшено починаючи з листопада 2011 року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік» у 2011 році норми і положення ст.ст. 50-51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цього закону Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 06.07.2011 №745, якою врегульовано окремі питання захисту соціальних прав громадян, у тому числі, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в межах наявності фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

Аналогічні положення містяться у Законах України про державний бюджет на 2012- 2014 роки.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни, зокрема, і до ст.ст. 50 та 54 Закону №796- XII.

Згідно зі ст. 50 Закону № 796-ХІІ (у редакції з 01.01.2015), особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 Закону №796-ХІІ (у редакції з 01.01.2015), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок №1210).

Відповідно до п. 11 Порядку №1210, мінімальний розмір пенсії становить для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: II групи інвалідності - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 13 Порядку №1210 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідам II групи - 379,6 грн.

Таким чином, виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, проводилась у розмірі, встановленому Порядком №1210.

Згідно з п. 3 ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі, регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

У Рішенні від 02.03.1999 №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутній обов`язок здійснювати нарахування та виплату пенсії позивачу згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2010 у справі №2А-3007/10, якою встановлені розміри пенсії позивача, оскільки ст.ст. 50, 54 Закону №796-XII, на підставі яких постановлено вказане судове рішення, у подальшому викладені у новій редакції, згідно з якою вказані норми статей застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 (справа №385/1319/15-а).

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні останніх.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 257-263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок