Справа № 818/3500/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа №818/3500/15

адміністративне провадження №К/9901/7422/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року (у складі колегії суддів Шевцової Н. В., Макаренко Я. М., Мінаєвої О. М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» Пантіної Любові Олександрівни про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» (далі - ПАТ «Український Професійний Банк» Пантіної Любові Олександрівни (далі - уповноважена особа Фонду), у якому, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- зобов`язати уповноважену особу Фонду включити його до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за депозитними договорами «До запитання» від 28 травня 2015 року № 350780, № 352140, та передати цю інформацію до Фонду для включення позивача до Загального реєстру вкладників.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 10 березня 2016 року позов задовольнив. Зобов`язав уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Український Професійний Банк» за рахунок Фонду за депозитними договорами «До запитання» від 28 травня 2015 року № 350780 та № 352140, і передати цю інформацію до Фонду для включення позивача до Загального реєстру вкладників.

Ухвалюючи постанову про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивача протиправно не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Український Професійний Банк» за рахунок Фонду, оскільки він, у розумінні норм Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), є вкладником.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 травня 2016 року скасував постанову суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Український Професійний Банк» договори банківського вкладу від 28 травня 2015 року № 350780 та № 352140 є нікчемними, надавали можливість власнику вкладу, розмір якого значно перевищує суму 200 тис. грн, отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами, а тому Уповноважена особа Фонду правомірно не визнала позивача вкладником банку, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду та, як наслідок, на законних підставах не включила його до реєстру вкладників (загального реєстру).

Не погодившись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, 23 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року і залишити в силі постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року.

В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що рішення суду апеляційної інстанці є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, оскільки вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування (200 тис. грн) після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а тому бездіяльність відповідачів щодо не включення його до переліку вкладників є протиправною й такою, що суперечить чинному законодавству.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 03 червня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідачі просять касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Зокрема, уповноважена особа Фонду вважає нікчемними договори банківського вкладу від 28 травня 2015 року № 350780 та № 352140, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Український Професійний Банк», а тому наполягає на тому, що уповноважена особа Фонду правомірно та з дотриманням вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, не визнала за ОСОБА_1 права на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи щодо оскарження рішення суду апеляційної інстанції, заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, та перевіривши матеріали справи, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду встановив таке.

28 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Український Професійний Банк» укладені депозитні договори «До запитання» № 350780 та № 352140 в національній валюті, відповідно до умов яких вкладник передає, а банк приймає грошові кошти у сумі 100 000, 00 грн та 49 900, 00 грн відповідно, та зобов`язується видати вклад на першу вимогу вкладника без обмеження суми та строку дії вкладу.

Цього ж дня платіжним дорученням № 1 на вкладний (депозитний) рахунок позивача № НОМЕР_1 зараховані грошові кошти в сумі 49 900, 00 грн, які внесені з поточного рахунку ОСОБА_2 , а згідно квитанції № 350780 ОСОБА_1 в касу банку була внесена готівка у сумі 100 000, 00 грн, що була зарахована на його депозитний рахунок № НОМЕР_2 .

Правління Національного банку України постановою від 28 травня 2015 року № 348 віднесло ПАТ «Український Професійний Банк» до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду рішенням від 28 травня 2015 року № 107 запровадила в ПАТ «Український Професійний Банк» тимчасову адміністрацію з 29 травня 2015 року та призначила уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Український Професійний Банк».

28 серпня 2015 року Національний банк України прийняв постанову № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український Професійний Банк».

28 серпня 2015 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український Професійний Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Уповноважена особа Фонду листами від 27 серпня 2015 року повідомила ОСОБА_1 про нікчемність правочинів, а саме договорів банківського вкладу «До запитання» від 28 травня 2015 року № 350780 та № 352140 щодо перерахування грошових коштів у сумі 49 900, 00 грн з поточного рахунку ОСОБА_2 на особистий рахунок позивача та грошових коштів у сумі 100 000, 00 грн, внесених ОСОБА_1 особисто у касі банку, відповідно до приписів п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). та ст. 228 Цивільного кодексу України.

Вважаючи невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, протиправним й таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування (200 тис. грн) після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом на захист порушених, на його думку, прав та інтересів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VI).

Стосовно порядку визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, то відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Пунктами 3 - 5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами (далі - Положення), затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п. 4 - 6 ч. 4 ст. 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Зазначений Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

У п. 6 розд. ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду загального реєстру.

Підсумовуючи наведене, можна зазначити, що уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду з урахуванням положень ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VI, тобто в межах гарантованої суми відшкодування.

Разом з тим, відповідно до ст. 37, 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина 3 ст. 38 Закону №4452-VI в редакції, станом на дату укладення договору банківського вкладу, визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно ч. 4 ст. 38 Закону №4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема, не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Уповноважена особа вважала нікчемними договори банківського вкладу між банком і позивачем з підстави, передбаченої п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Разом з тим, зі змісту даної норми убачається, що вказаний пункт не може бути застосованим до договорів, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ "Український Професійний Банк", оскільки на підставі цих договорів у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цих договорів не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу.

Окрім цього, відповідачі не довли належними та допустимими доказами, що у момент укладення договорів банківського вкладу та здійснення ПАТ "Український Професійний Банк" транзакцій щодо зарахування сум коштів на депозитні рахунки, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відтак, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач уклав з ПАТ «Український Професійний Банк» договори банківського вкладу, а отже, в розумінні закону є вкладником.

Також відповідно до умов договорів банківського вкладу від 28 травня 2015 року № 350780 та № 352140 на відповідних рахунках позивача розміщені грошові кошти на загальну суму 149 900, 00 грн.

Укладення зазначених договорів й зарахування коштів на рахунки відбулося до початку віднесення ПАТ «Український Професійний Банк» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (29 травня 2015 року).

Отже, грошові кошти на банківських рахунках ОСОБА_1 , відкритих у ПАТ «Український Професійний Банк», розміщені до запровадження тимчасової адміністрації, а тому на позивача поширюються гарантії Фонду на відшкодування коштів за вкладом на підставі ст. 26 Закону № 4452-VI. При цьому, уповноважена особа Фонду не навела правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Український Професійний Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Таким чином, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про нього, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Український Професійний Банк» за рахунок Фонду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

За приписами ст. 352 КАС України підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково та залишення в силі судового рішення суду першої інстанції у відповідній частині є скасування судом апеляційної інстанції судового рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 345, 349, 352, 355, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року скасувати, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна
Судді: А. А. Єзеров
С. М. Чиркін