Справа № 120/1218/19-а
Суддя: Демитор Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

06 вересня 2019 р. Справа № 120/1218/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Демитор Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні заяву про визнання протиправним наказу №2-12014/15-19-СГ від 18.07.2019 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

Рішенням суду від 11.06.2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття по суті рішення у формі розпорядчого документу за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 14.02.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14.02.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 0,12 га на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

21.08.2019 року до суду, надійшла заява представника позивача про визнання протиправним наказу №2-12014/15-19-СГ від 18.07.2019 року, прийнятого відповідачем на виконання рішення суду та винесення окремої ухвали за порушення вимог закону.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідачем видано наказ №2-12014/15-19-СГ від 18.07.2019 року, однак даний наказ прийнятий із порушенням вимог закону та без урахування рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року, яке набуло законної сили 12.07.2019 року.

21.08.2019 року від представника відповідача надійшли заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні заяви. Зокрема вказує, що при прийнятті спірного наказу, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області керувалось ст. 116, 118 ЗК України, ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку із відсутністю чіткого місця розташування бажаної земельної ділянки на графічних матеріалах, доданих до клопотання позивача. Оскільки в рішенні суду від 11.06.2019 року не досліджувалось питання підстав у наданні дозволу на розроблення земельної документації, а натомість предметом розгляду була бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо прийняття рішення чи відмови у наданні дозволу на розроблення земельної документації у формі Наказу. Відтак, враховуючи висновки суду, відповідач виконав рішення суду від 11.06.2019 року, повторно розглянув клопотання позивача та прийняв відповідне рішення, оформлене Наказом, який є предметом розгляду даної заяви.

Ухвалою суду від 27.08.2019 року дана заява призначена до розгляду в письмовому провадженні.

06.09.2019 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій вказано, що опис відправленої поштової кореспонденції в їх управлінні не ведеться, відтак останній позбалений можливості надати суду відомості про дату отримання позивачем оспорюваного наказу.

Відтак, судом здійснено всі можилві заходи щодо встановлення факту отримання позивачем оспорюваного наказу та з метою забезпечення права особи на захист своїх прав та інтересів, суд прийшов до висновку про розгляд заяви позивача за усіма наявними матеріалами.

Так, оцінюючи подану заяву, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч. 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст. 249 цього Кодексу.

З системного аналізу вищезазначених норм, суд вказує, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Відповідно до ст. 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно ч.ч. 4, 8 ст. 122 Земельного Кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, в квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з дміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності щодо не розгляду клопотання в строки встановлені ст. 118 ч. 7 ЗК України протягом одного місяця з часу його отримання та не прийняття жодного із рішень (наказу) за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 ;

- зобов`язати розглянути клопотання із урахуванням висновків суду викладених в судовому рішенні та прийняти мотивоване рішення з урахуванням вимог ст. 118 ч.7 ЗК та п. 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333 у виді наказу, яким вирішити питання надання або мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення садівництва за межами населеного пункту Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

За наслідком розгляду матеріалів позовної заяви Вінницьким окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі № 120/1218/18-а та рішенням від 11.06.2019 року, яке набрало законної сили 12.07.2019 року, позов задоволено частково:

- Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття по суті рішення у формі розпорядчого документу за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 14.02.2019 року.

- Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14.02.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 0,12 га на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Суд звертає увагу позивача, що резолютивна частина рішення не містить вказівок щодо необхідності вчинення відповідачем будь-яких інших дій.

На виконання вказаного рішення суду позивачу видано виконавчий лист по справі №120/1218/19-а від 18.07.2019 року, на підставі якого Відділом примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрито виконавче провадження №59677193, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2019 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, суд, приймаючи рішення про часткове задоволення позову позивача у мотивувальній частині зазначив, що оскільки за клопотанням позивача не було прийнято рішення, а лише листи, яким позивачу відмовлено у задоволенні клопотання, то такий лист не може бути скасованим як рішення суб`єкта владних повноважень.

Відтак, оскільки рішення за клопотанням позивача відповідачем не прийнято, то правовим захистом має бути зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 0,12 га на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Крім того, за змістом судового рішення оскаржувана відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 0,12 га на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, оформлена листом від 28.02.2019 року за №Б-2445/0-781/0/95-19, мотивована тим, що на графічних матеріалах, доданих до клопотання позивача, не зазначено цільового призначення бажаної земельної ділянки, крім того подані документи не дають можливості ідентифікувати місце розташування земельної ділянки відповідно до поданого викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки.

Таким чином, вказане свідчить про те, що відповідач зобов`язаний був на виконання рішення суду за результатами розгляду заяви позивача прийняти або рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Матеріали справи свідчать, що на виконання рішення суду від 11.06.2019 року у справі №120/1218/19-а Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області винесено наказ №2-12014/15-95-СГ від 18.07.209 року.

Оцінюючи даний наказ в межах поданої заяви та вимог статті 383 КАС України, суд вказує на те, що підставами для відмови в наданні дозволу стало те, що графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою. У зв`язку з відсутністю чіткого місця розташування бажаної земельної ділянки на графічних матеріалах, даних до поданого клопотання та неможливістю визначення приналежності до адміністративно-територіальної одиниці відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0, 12 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

При цьому, дана підстава не була предметом дослідження у справі №120/1218/19-а, а відтак не оцінюється судом при розгляді поданої заяви.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521.

У п. 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до п. 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області.

Водночас, суд зазначає, що у прийнятому рішенні від 11.06.2019 року, судом не вирішувалось питання про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, а лише зобов`язано повторно розглянути його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, досліджені судом обставини свідчать про те, що відповідачем рішення суду від 11.06.2019 року у справі №120/1218/19-а виконано у спосіб, встановлений таким рішенням, шляхом винесення наказу, що свідчить про відсутність протиправності дій відповідача, вчинених на виконання рішення суду.

При цьому, суд звертає увагу, що між сторонами фактично виникли нові правовідносини, а тому у разі незгоди з обґрунтуванням прийнятого відповідачем наказу та з його підставами, позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про його оскарження в загальному порядку, а не в межах ст. 383 КАС України.

Стосовно вимог позивача про винесення окремої ухвали за порушення вимог закону та скерування її до Держгеокадастру для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, така задоволенню не підлягає, оскільки судом не встановлено порушення відповідачем закону при виконанні судового рішення.

Відтак, суд не погоджується з доводами представника позивача, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду було виконано неналежно, а тому вважає, що в задоволені заяви необхідно відмовити.

Згідно ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи - позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про визнання протиправним наказу №2-12014/15-19-СГ від 18.07.2019 року в порядку ст. 383 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 249, 256, 295, 383 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про визнання протиправним наказу №2-12014/15-19-СГ від 18.07.2019 року - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Демитор Наталія Володимирівна