Справа № 640/12162/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 вересня 2019 року № 640/12162/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва»
доМіністерства юстиції України
провизнання протиправним та скасування наказу від 27.05.2019 року №1990/7,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі також - позивач, КП) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.05.2019 року №1990/7 «Про відмову у задоволенні скарги комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що житлові будинки, які знаходяться територіально у Шевченківському районі міста Києва, належать до сфери управління КП та перебувають на його балансовому утриманні.

За дорученням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації КП, під час підготовки відповіді на колективне звернення ОСОБА_1 та інших співвласників багатоквартирного будинку (АДРЕСА_1 ) (далі також - багатоквартирний будинок), стало відомо про проведення будівельних робіт на горищі вказаного будинку (над квартирою АДРЕСА_1 ).

До позивача надійшла заява від власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 із пропозицією щодо «укладення договору на обслуговування прибудинкової території» у зв`язку із зміною площі цієї квартири.

Вказана заява стала підставою для того, що 26.04.2019 року КП зроблено запит та отримано з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про збільшення ОСОБА_2 площі квартири АДРЕСА_1 на підставі проведених відповідних реєстраційних дій, а саме:

- рішення про внесення змін до запису від 28.07.2017 року №36364460, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Благоустрій»;

- рішення про внесення змін до запису від 09.02.2018 року №39598820, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною;

- рішення про внесення змін до запису від 26.03.2018 року №40315741, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною.

В результаті означених реєстраційних дій площа мансарди багатоквартирного будинку у 547,5 кв.м., що віднесена, як зазначено позивачем, до приміщень загального користування багатоквартирного будинку, на думку позивача, неправомірно вилучена з господарського відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва, балансоутримувачем якого є КП.

Таким чином, позивач вважає, що державними реєстраторами Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» порушено вимоги цивільного законодавства та Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, в частині підстав для державної реєстрації за ОСОБА_2 приміщення загального користування багатоквартирного будинку.

З огляду на викладене, позивач 06.05.2019 року звернувся із скаргою №547/вих. на рішення дій державних реєстраторів Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» до Міністерства юстиції України (далі також - скарга), в якій, на підставі того, що рішення щодо відчуження, передачі у користування або укладання інших правочинів зі зміною правового статусу мансарди загальною площею 547,5 кв.м. багатоквартирного будинку не приймалося та на розгляді у балансоутримувача не перебувало, просить Міністерство юстиції України за результатами розгляду скарги прийняти мотивоване рішення про задоволення скарги щодо :

- скасування рішення про внесення змін до запису від 28.07.2017 року №36364460, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Благоустрій»;

- скасування рішення про внесення змін до запису від 09.02.2018 року №39598820, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною;

- скасування рішення про внесення змін до запису від 26.03.2018 року №40315741, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною.

За результатами розгляду скарги на підставі висновків комісії з питань розгляду скарг від 23.05.2019 року прийнято рішення у формі наказу від 27.05.2019 року №1990/7 «Про відмову у задоволенні скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 06.05.2019 року №547/вих.».

Позивач вважає, що висновок комісії з питань розгляду скарг, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, не є вмотивованим по суті скарги. Крім того, у висновку Комісії не міститься відомостей про необхідність складання протоколів про адміністративне правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачено Кодексом України про адміністративні правопорушення, також відсутній перелік осіб, присутніх на засіданні Комісії. Тобто, висновок не відповідає вимогам Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Міністерством юстиції України 12.01.2016 року за №37/5.

З огляду на викладене, позивач вважає наказ Міністерства юстиції України від 27.05.2019 року №1990/7 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Через канцелярію суду 31.07.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у прохальній частині якого заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2019 року клопотання Міністерства юстиції України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження повернуто заявнику без розгляду.

В свою чергу, відзив відповідача обґрунтовано тим, що скарга позивача задоволенню не підлягала, оскільки скаржником не надано підтверджуючих документів, що декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 20.07.2017 року № КВ 39, подану ОСОБА_2 державному реєстратору для вчинення відповідних реєстраційних дій, не видавалося, оскаржувалася або остання є недійсною, враховуючи, що обґрунтуваннями скарги є те, що державним реєстратором проведено зміни в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництва мансарди.

Крім іншого, відповідач вважає, що право позивача не є порушеним, оскільки він є балансоутримувачем багатоквартирного будинку та здійснює лише його обслуговування.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» () (далі також - підприємство) відповідно до Статуту від 2015 року віднесено до сфери управління Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації. Власником є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Статуту, підприємство створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку.

До сфери управління КП та на балансовому утриманні перебувають житлові будинки, які територіально знаходяться у Шевченківському районі міста Києва, зокрема, багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_1 , власником квартири АДРЕСА_1 у якій за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 15.04.2014 року є громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 .

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.07.2017 року, 09.02.2018 року та 26.03.2018 року державними реєстраторами проведено реєстраційні дії, якими зареєстровано зміну розміру площі квартири АДРЕСА_1 , а саме , площу мансарди багатоквартирного будинку, що віднесена до приміщень загального користування багатоквартирного будинку, вилучено з господарського відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва, балансоутримувачем якого є КП.

З огляду на викладене, позивач 06.05.2019 року звернувся із скаргою №547/вих. на рішення дій державних реєстраторів Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» до Міністерства юстиції України про скасування рішення про внесення змін до запису від 28.07.2017 року №36364460, рішення про внесення змін до запису від 09.02.2018 року №39598820, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною; рішення про внесення змін до запису від 26.03.2018 року №40315741, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною.

Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги ухвалено висновок від 23.05.2019 року про відмову у задоволенні скарги КП у зв`язку з тим, що у скарзі відсутні обставини, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.05.2019 року №1990/7 відмовлено у задоволенні скарги КП з підстав, вказаних Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України.

Вважаючи наказ Міністерства юстиції України від 27.05.2019 року №1990/7 протиправним через його необґрунтованість та процедурні порушення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1952), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (далі також - Порядок №1127), Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 (далі також - Порядок №1128).

Згідно з частинами першою, другою статті 37 Закону №1952 рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги: 1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора; 2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону №1952 скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Відповідно до пункту 1 Порядку №1128 цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги).

Пунктом 2 Порядку №1128 передбачено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1128 розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов`язкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та / або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Така скарга у день її надходження реєструється суб`єктом розгляду скарги відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах.

Відсутність обов`язкових відомостей у скарзі та документів, що долучаються до скарги, передбачених Законами, не є підставою для відмови у її реєстрації.

Скаржник може відкликати подану скаргу на будь-якому етапі її розгляду. У такому випадку скарга залишається без розгляду.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1128 розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб`єктом розгляду скарги.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1128 перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб`єкта розгляду скарги (належний суб`єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб`єкта розгляду скарги.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1128 під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

З матеріалів справи встановлено, що 06.05.2019 року позивач звернувся із скаргою №547/вих. на рішення дій державних реєстраторів Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» до Міністерства юстиції України, в якій просить Міністерство юстиції України за результатами розгляду скарги прийняти мотивоване рішення про задоволення скарги щодо :

- скасування рішення про внесення змін до запису від 28.07.2017 року №36364460, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Благоустрій»;

- скасування рішення про внесення змін до запису від 09.02.2018 року №39598820, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною;

- скасування рішення про внесення змін до запису від 26.03.2018 року №40315741, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Пономаренко Оксаною Вікторівною.

Скаргу обґрунтовано тим, що рішення щодо відчуження, передачі у користування або укладання інших правочинів зі зміною правового статусу мансарди загальною площею 547,5 кв.м. багатоквартирного будинку не приймалося КП та на розгляді у балансоутримувача не перебувало, ОСОБА_2 , в свою чергу, з такими заявами не звертався.

До скарги КП долучено копію розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 року №80 та копію інформаційної довідки від 26.04.2019 року №165123622.

Відповідно до висновків Комісії з питань розгляду скарг від 23.05.2019 року останньою встановлено, що згідно з відомостями, які містяться у Державному реєстрі прав, 28.07.2017 року державним реєстратором Єрмаковим О.Ю. за результатами розгляду заяви про внесення змін до Державного реєстру прав №23450226 (далі також - Заява 1) прийнято рішення про внесення змін до запису №36364460, на підставі якого проведено реєстрацію змін до розділу Державного реєстру прав №0 щодо квартири, та змінено загальну площу квартири з 73,2 кв.м. до 146,2 кв.м.

До Заяви 1 ОСОБА_2 долучено: документи заявника, технічний паспорт, декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 20.07.2017 року №КВ 39 (далі також - декларація КВ 39), лист Департаменту з питань державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - Департамент) від 24.07.2017 року №073/09/01.1/2407 (далі також - лист Департаменту від 24.07.2017 року), в якому зазначено про здійснення реєстрації Департаментом декларації КВ 39.

Також, комісією встановлено, що 09.02.2018 року державним реєстратором Пономаренко О.В. за результатом розгляду заяви про внесення змін до Державного реєстру прав №26691021 (далі також - Заява 2) прийнято рішення про внесення змін до запису №39598820, на підставі якого внесено зміни до розділу Державного реєстру прав №0 щодо квартири, та змінено загальну площу квартири АДРЕСА_1 на 530,6 кв . м .

До Заяви 2 ОСОБА_2 долучено: технічний паспорт, довідку про показники об`єкта нерухомого майна.

26.03.2018 року державним реєстратором Пономаренко О.В. за результатом розгляду заяви про внесення змін до Державного реєстру прав №274213005 (далі також - Заява 3) прийнято рішення про внесення змін до запису №40315741, на підставі якого проведено реєстрацію змін до розділу Державного реєстру прав №0 щодо квартири, та змінено загальну площу квартири на 620,7 кв.м.

До Заяви 3 ОСОБА_2 долучено: технічний паспорт, довідку про показники об`єкта нерухомого майна.

Дослідивши вказані відомості, Комісія дійшла висновку, що оскільки до Заяви 1 ОСОБА_2 долучено декларацію КВ 39 та лист Департаменту від 24.07.2017 року №073/09/01.1/2407, водночас, скаржником не надано жодного доказу оскарження вказаної декларації, визнаною її недійсною або скасованою, скарга КП задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що скаржником не вказано обставин, якими мало б бути обґрунтовано вимоги останнього.

Здійснивши аналіз законодавства, обґрунтувань скарги та висновку комісії, суд погоджується із позицією відповідача в частині вирішення скарги по суті, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 18 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Частиною другою статті 5 Закону № 1952 зазначено, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 10 Закону №1952 під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Пунктом 12 Порядку № 1127 визначено, що доступ до відомостей Єдиного реєстру документів забезпечується за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав шляхом пошуку та отримання державним реєстратором в режимі реального часу відомостей про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним реєстром документів здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Мін`юстом разом з Мінрегіоном.

З аналізу положень Порядку №1127 встановлено, що документами, якими відповідно до вимог законодавства засвідчується прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта подається заявником у випадках: 1) державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (пункт 41 Порядку №1127); 2) державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки (пункт 45 Порядку №1127); 3) державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення) (пункт 54 Порядку №1127); 4) у разі коли зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна відбулися у зв`язку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення (пункт 58 Порядку №1127); 5) державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу (пункти 77-80 Порядку №1127); 6) державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, право власності на яке визнається на підставі рішення суду (абзац 4 пункту 67 Порядку №1127).

Також означеними нормами визначено, що документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що подані ОСОБА_2 документи до Заяви 1, а саме декларація про готовність до експлуатацію об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 20.07.2017 року №КВ 39 та лист Департаменту з питань державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.07.2017 року №073/09/01.1/2407 про здійснення реєстрації Департаментом декларації КВ 39 є тими документами, на підставі та після перевірки яких державним реєстратором могло бути прийнято рішення про внесення відповідних змін до Єдиного реєстру прав.

Отже, з огляду на те, що позивачем оскаржувалися, зокрема, дії державного реєстратора комунального підприємства «Благоустрій» Єрмакова О .Ю. в частині прийняття рішення про внесення змін до запису від 28.07.2017 року №36364460 на підставі декларації КВ 39 та листа Департаменту від 24.07.2017 року №073/09/01.1/2407, в той час, як доказів визнання недійсною чи скасованою декларації КВ 39 позивачем, як скаржником до скарги не долучено, як і не долучено до матеріалів адміністративної справи №640/12162/19, суд, погоджуючись із висновком Комісії в цій частині, дійшов висновку про недоведеність викладених КП обставин у скарзі.

Щодо оскаржуваних реєстраційних дій державного реєстратора Пономаренко О.В., а саме прийнятих рішень про внесення змін до запису від 09.02.2018 року №39598820 та про внесення змін до запису від 26.03.2018 року №40315741, суд зазначає, що скаржником на підтвердження доводів про збільшення ОСОБА_2 площі квартири АДРЕСА_1 за рахунок спільного майна багатоквартирного будинку (приміщень загального користування (у тому числі допоміжних) жодних доказів, на кшталт підтверджуючих документів, довідок, не долучено ні до скарги, ні безпосередньо до матеріалів адміністративної справи №640/12162/19.

Вказані обставини дають підстави вважати, що висновок комісії є вмотивованим, та що комісією надано повну оцінку обставинам, викладеним позивачем у скарзі, а тому відмова у задоволенні скарги на підставі пункту 1 частини восьмої статті 37 Закону №1952, якщо скаргу оформлено без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті, є правомірною.

Крім іншого, в обґрунтування протиправності наказу та викладеного у висновку комісії, позивачем зазначено, що у висновку комісії не міститься відомостей про необхідність складання протоколів про адміністративне правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачено Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також відсутній перелік осіб, присутніх на засіданні комісії. Тобто, висновок не відповідає вимогам Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Міністерством юстиції України 12.01.2016 року за №37/5.

Щодо не зазначення у висновку комісії про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення, вчинене у сфері державної реєстрації, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 36 Закону №1952 якщо під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора у Міністерства юстиції України чи його територіального органу виникає сумнів щодо справжності поданих документів, вони зобов`язані повідомити про це правоохоронні органи.

Згідно з абзацом 2 пункту 16 Порядку №1128 якщо комісія під час розгляду скарги по суті виявляє адміністративне правопорушення у сфері державної реєстрації, відповідальність за вчинення якого передбачена статтями 166-11 та 166-23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суб`єкт розгляду скарги складає протокол про адміністративне правопорушення у порядку, визначеному Мін`юстом.

Отже, з огляду на те, що комісія дійшла висновку про відмову у задоволенні скарги, тобто, комісією не виявлено вчинення державним реєстратором адміністративного правопорушення у сфері державної реєстрації, комісією правомірно не зазначено у висновку від 23.05.2019 року про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо не зазначення у висновку переліку присутніх осіб на засіданні комісії, суд зазначає наступне.

Дослідивши положення Порядку №1128 судом встановлено відсутність обов`язку комісії зазначати у висновку перелік присутніх на засіданні комісії осіб.

Крім зазначеного, суд звертає увагу позивача на те, що висновок комісії має рекомендаційний характер, та не створює для особи юридичних обов`язків та наслідків, які б могли порушити її права та інтереси.

Відповідно до частини шостої статті 37 Закону №1952 за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ", "д" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Пунктом 12 порядку №1128 встановлено, що за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

За результатами розгляду скарги на підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг від 23.05.2019 року прийнято оскаржуване позивачем рішення у формі наказу від 27.05.2019 року №1990/7 «Про відмову у задоволенні скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 06.05.2019 року №547/вих.».

З огляду на те, що судом встановлено правомірність висновків комісії по суті скарги та оскаржуваний наказ від 27.05.2019 року №1990/7 «Про відмову у задоволенні скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 06.05.2019 року №547/вих.» узгоджується із ними, суд дійшов висновку про його правомірність як в частині дотримання процедури його прийняття, так і по суті.

Зокрема, суд також звертає увагу позивача на наступне.

Статтями 8, 55 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви про розгляд навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді

Як зазначалося, статтею 55 Конституції України передбачено, що кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не має права відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законі інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Судом встановлено, що позивача - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» () (далі також - підприємство) відповідно до Статуту від 2015 року віднесено до сфери управління Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації. Власником є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Статуту, підприємство створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку.

До сфери управління КП та на балансовому утриманні перебувають житлові будинки, які територіально знаходяться у Шевченківському районі міста Києва, зокрема, багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 розділу 2 Статуту предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку.

Отже, слід дійти висновку, що КП, як балансоутримувач, здійснює обслуговування багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , а тому, судом встановлено відсутність можливого порушення прав позивача оскаржуваними до Міністерства юстиції України діями державних реєстраторів стосовно збільшення ОСОБА_2 загальної площі квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у нього на праві власності.

Разом з тим, позивач скористався своїм правом на судовий захист та йому такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного позивачем.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 287, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 294, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1);

Відповідач: Міністерство юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Повне рішення складено 09.09.2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна