Справа № 200/5470/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року справа №200/5470/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Сіваченка І.В., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Сізонова Є.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Кононенко В. К.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 200/5470/19-а (головуючий І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: поновити строк звернення до адміністративного суду; поновити ОСОБА_1 на державній службі в Донецькій митниці Державної фіскальної служби України на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Бахмут» з 11.10.2018 року; стягнути з Донецької митниці Державної фіскальної служби України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 116316,96 грн; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 70000,00 грн; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на державній службі в Донецькій митниці Державної фіскальної служби України на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Бахмут» з 11.10.2018 року; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що з 08.10.1996 р. по 11.10.2018 р. працював в Донецькій митниці Держаної фіскальної служби України. Остання займана посада - начальник відділу митного оформлення № 3 митного поста "Бахмут", на якій він перебував з 19.12.2016 року по день звільнення.

Наказом від 11.10.2018 року № 595-к його звільнено відповідно до п.6 ч 1 ст.83 Закону України "Про державну службу".

Вважає, що в даному випадку під час його звільнення відповідачем було допущено порушення норм чинного законодавства, тому звільнення є незаконним.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду через порушення позивачем строку звернення до суду.

Не погодившись з ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвали суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивач про те, що фактично відбулось скорочення, а не зміна істотних умов державної служби (що було формальною підставою звільнення) дізнався зі змісту наказу Донецької митниці ДФС №155 від 07.08.2018 року, з яким ознайомився з листа Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Донецькій та Луганській областях від 11.02.2019 року №02-35/264, що й спонукало позивача звернутися до відповідача із запитом для отримання текстів наказів №155 від 07.08.2018 року та №356 від 06.06.2018 року. Зазначені накази надійшли на адресу сторони позивача 21.03.2019 року, позов подано в місячний термін з дня їх надходження.

Висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин є передчасним, оскільки в даному випадку таке порушення було обумовлене визначенням не тільки предмету, а й підстав позову.

Суд першої інстанції не мав підстав для залишення позову без розгляду на стадії судового розгляду по суті, оскільки на стадії відкриття провадження суд вже був обізнаний про звернення позивача до суду з пропуском строку та при відкритті провадження не визнав причини пропуску такого строку неповажними.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 08.10.1996 року по 11.10.2018 року проходив державну службу в митниці на різних посадах.

13.08.2018 року позивача повідомлено про зміну істотних умов державної служби, у зв`язку із введенням в дію з 08.08.2018 року Переліків змін до організаційної структури та штатного розпису Донецької митниці ДФС, на підставі наказу ДФС від 06.06.2018 року №356 (том 1, а.с. 16).

Одночасно з повідомленням про зміну істотних умов державної служби позивачу запропоновано посаду головного державного інспектора митного поста «Костянтинівка».

Не погодившись з переведенням на запропоновану посаду 11.10.2018 року позивач подав заяву про звільнення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» (том 1, а.с. 81).

Наказом від 11.10.2018 року № 595-к позивача звільнено з посади начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста "Бахмут" Державної фіскальної служби України відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з незгодою ОСОБА_1 на подальше проходження державної служби, спричинене зміною істотних умов праці та подання ним відповідної заяви про звільнення (том 1 а.с. 21).

11.10.2018 року позивач отримав трудову книжку та наказ про звільнення від 11.10.2018 року № 595-к (том 1, а.с. 244).

07.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача зі скаргою на повідомлення про зміну істотних умов державної служби (том 1, а.с. 17).

Листом від 27.09.2018 року № 7182/ш/05-70-04 відповідач повідомив про результати розгляду його скарги, 18.12.2018 року було подано відповідну скаргу до Національного агентства з питань державної служби (том 1, а.с. 19, 22-23).

Листом Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Донецькій та Луганській областях від 11.02.2019 року № 02-35/264 позивачу надано відповідь на скаргу (том 1, а.с. 26-29).

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а причини його пропуску та підстави для поновлення є неповажними.

Оцінка суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналіз зазначених норм свідчить, що Кодексом визначено особливий строк звернення до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби - один місяць.

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується позивачем, що 11 жовтня 2018 року Донецькою митницею ДФС видано наказ № 595-к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Бахмут» 11 жовтня 2018 року, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.83 Закону України «Про державну службу» за його особистою заявою (том 1, а.с. 21).

З даним наказом позивач ознайомився 11 жовтня 2018 року, про що свідчить його особистий підпис наказі (том 2, зв. бік а.с. 1-2).

Таким чином, починаючи з 11.10.2018 року позивач був обізнаний про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З позовом, про поновлення на державні службі, позивач звернувся до суду лише 15 квітня 2019 року (том 2, а.с. 45) засобами поштового зв`язку, тобто з пропуском одномісячного строку звернення до суду з позовами даної (публічної) категорії.

Частиною 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначений місячний строк на оскарження, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто з 11 жовтня 2018 року (день ознайомлення зі спірним наказом).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, поважними причинами пропуску строку на звернення до суду, в свою чергу, визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд вважає, що доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного суду України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності".

У пункті 45 рішення Європейського Суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року зазначено, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила мають бути застосовані.

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Висновки суду узгоджуються з аналогічною позицією Верховного Суду в ухвалі від 13 березня 2018 року по справі за № 800/474/17.

При цьому, подання позивачем скарг до відповідача після його звільнення не може вважатись досудовим врегулюванням спору, оскільки таке звернення відбулось у порядку ст. 11 Закону України «Про державну службу».

Суд не бере до уваги посилання апелянта, що фактично відбулось скорочення, а не зміна істотних умов державної служби, оскільки в даній ситуації відбулося скорочення чисельності/штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи структури державного органу, що є окремою підставою для зміни істотних умов праці відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про державну службу». Позивач про такі зміни був повідомлений 13.08.2018 року, що підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду

Відтак, є неприйнятним посилання апелянта, що суд першої інстанції не мав підстав для залишення позову без розгляду на стадії судового розгляду по суті, оскільки на стадії відкриття провадження суд вже був обізнаний про звернення позивача до суду з пропуском строку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивач із даним позовом звернувся до суду 15 квітня 2019 року, тобто з пропуском місячного строку на подання позовної заяви, поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом не навів, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду.

Суд не приймає посилання апелянта, що Донецьким окружним адміністративним судом в аналогічній справі №200/4215/19-а був поновлений строк звернення до суду та визнані поважними підстави такого пропуску, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не є обов`язковими для застосування висновки, викладені в рішення суду першої інстанції. Крім того, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2019 року рішення суду першої інстанції в зазначеній справі скасовано, а позовні вимоги залишені без розгляду.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 200/5470/19-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 200/5470/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 10.09.2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 10 вересня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді І.В. Сіваченко

Л.В. Ястребова