Справа № 1.380.2019.000511
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7875/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Качур Р.П.,

час ухвалення рішення 15 год 59 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 01 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

28 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області) щодо зменшення із 1 січня 2018 року йому загальної суми пенсійних виплат на розмір підвищення до пенсії, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсії, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Постанова № 355);

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок загального розміру пенсійних виплат шляхом збільшення з 1 січня 2018 року загального розміру пенсійних виплат на суму підвищення до пенсії, передбаченого Постановою № 355, та здійснити при цьому виплату перерахованого загального розміру пенсійних виплат із врахуванням раніше проведених виплат і з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.000511 у задоволені позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що підвищення пенсії, передбачене Постановою № 355, може застосовуватися лише із грошового забезпечення, встановленого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294).

Тому підстави для здійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати загального розміру пенсійних виплат шляхом збільшення на розмір підвищення до пенсії із 01 січня 2018 рок,у передбаченого Постановою № 355, з урахуванням раніше проведених виплат відсутні.

У апеляційній скарзі позивач просить зазначене судове рішення скасувати та задовольнити його позов. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Постанова № 355 не обмежує певним часовим проміжком виплату передбаченого нею підвищення до пенсії та не вказує на наявність певних обставин, при настанні яких виплата такого підвищення припиняється.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду, що підвищення до пенсії, передбачене Постановою № 355, встановлено і виплачувалось з 01 липня 2012 року. Припинення виплати такого підвищення з 01 січня 2016 року, на думку скаржника, суперечить частині 1 статті 58 Конституції України.

Відповідач ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просило залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Доводи апелянта вважає необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції законним та вмотивованим.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник ГУ ПФУ у Львівській області у судовому засіданні апеляційного суду заперечила обґрунтованість вимог апелянта. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

Головним управлінням МВС України у Львівській області (далі ГУ МВС) ОСОБА_1 видано довідку № 91-15945 від 11 червня 2012 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 про грошове забезпечення за нормами, чинними станом на 01 січня 2008 року, за посадою для обчислення пенсії. Розмір грошового забезпечення відповідно до вказаної довідки складав 4522,59 грн (посадовий оклад 1000 грн, підвищений посадовий оклад 1000 грн, оклад за військовим званням 130 грн, надбавка за вислугу років 452 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 791 грн, премія 63 % - 1759,59 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень 100 грн, надбавка за оперативно-розшукову діяльність та інф.-аналіт. забезп. 32 % - 320 грн).

З 01 липня 2012 року позивачу виплачується підвищення до пенсії відповідно до Постанови № 1294 у розмірі 226,24 грн на підставі довідки ГУ МВС від 11 червня 2012 року, що підтверджується довідкою про перерахунок пенсії (а.с. 91).

Станом на 01 липня 2012 року підвищення до пенсії за Постановою № 355 становило 11 % - 239,06 грн (а.с. 91), на 1 січня 2013 року 760,65 грн і обмежене максимальним розміром відповідно до Постанови № 1294. Підвищення у розмірі 760,65 грн позивач отримував впродовж 2013-2017 років (а.с. 95-100).

30 серпня 2017 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704), якою встановлено нові складові грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а Постанова № 1294 втратила чинність.

У зв`язку із змінами складових грошового забезпечення відповідно до Постанови № 704 ГУ МВС видано позивачу довідку № 91-15945 від 21 березня 2018 року про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України, відповідно до якої розмір грошового забезпечення позивача зріс і складав 8045,66 грн (посадовий оклад 2950 грн, оклад за військовим званням 2200 грн, надбавка за вислугу років 2575 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень 295 грн, премія 25,66 грн).

З 01 січня 2018 року позивачу здійснено перерахунок пенсії на підставі нового розміру грошового забезпечення відповідно до Постанови № 704 і припинено виплату підвищення до пенсії, встановленого Постановою № 355 на підставі грошового забезпечення відповідно до Постанови № 1294.

Позивач вважає таке припинення виплати протиправним і звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із приписами статті 10 Закону № 2262-ХІІ обов`язок нарахування та виплати пенсій, призначених відповідно до вказаного Закону, покладено на органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

За правилами пункту 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі Порядок № 45), перерахунок раніше призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ пенсій проводиться в разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та прирівняних осіб, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення таких осіб.

Постановою № 355 установлено з 01 липня 2012 року підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону, збільшивши його з 1 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 1 січня 2013 року до 35 відсотків. Підвищення до пенсії у разі втрати годувальника встановлюється незалежно від дати її призначення, якщо такому годувальнику призначено пенсію відповідно до Закону до 01 липня 2012 року.

При цьому розміри пенсій, обчислених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з урахуванням доплат до попередніх розмірів пенсій згідно із пунктом 4 Порядку № 45, та підвищень, передбачених абзацом першим цього пункту, не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону виходячи з грошового забезпечення, встановленого Постановою № 1294 за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 01 квітня 2012 року.

Постанова № 1294 діяла до 30 серпня 2017 року, а 30 серпня 2017 року набрала чинності Постанова № 704, якою встановлено нові складові грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

На підставі аналізу зазначених правових норм апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до Постанови № 355 розмір пенсій, обчислені з урахуванням підвищень, передбачених абзацом першим цього пункту, не може перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, виходячи із грошового забезпечення, встановленого Постановою № 1294. Тобто, у вказаному нормативному акті зазначено про встановлення відсоткового підвищення розміру пенсій та не змінено розміри одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, і не введено нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій, у розмірах, встановлених законодавством.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року № 103 (далі Постанова № 103).

Пунктом 3 цієї постанови передбачено перерахунок з 01 січня 2016 року пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988).

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) постановлено проводити з 01 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 01 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

з 01 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Відповідно до Постанови № 103 ГУ МВС видано довідку від 21 березня 2018 року № 91-15945 про розмір грошового забезпечення позивача, яке складає 8045,66 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 17 березня 2015 у справі № 21-641а14, а також правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), що в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення спору, Постановою № 355 установлено з 1 липня 2012 року підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ, збільшивши його з 1 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 1 січня 2013 року до 35 відсотків. Зазначеною постановою Кабінет Міністрів України не приймав рішень щодо зміни розмірів хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Таким чином слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що застосування підвищення до пенсії, передбаченого Постановою № 355, не може застосовуватись до грошового забезпечення іншого, ніж встановлене Постановою № 1294, яка втратила чинність та вичерпала себе фактом застосування відповідно до Постанови № 103. Відтак, підстави для проведення підвищення пенсії позивача за Постановою № 355 в контексті перерахунку такої із застосуванням розмірів складових грошового забезпечення, визначених Постановою № 704, відсутні.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Одночасно апеляційний суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.000511 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор
Постанова у повному обсязі складена 05 вересня 2019 року.