Справа № 400/1831/19
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 р. справа № 400/1831/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001

про:визнання протиправною та скасування вимоги від 15.02.2019 р. № Ф-75961-17,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі-відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 р. №Ф-75961-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 2008 році він був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, однак свою господарську діяльність не проводив взагалі, у тому числі у 2017-2018 роках, а тому відповідач протиправно нарахував єдиний соціальний внесок за 2017, 2018 р.р. в сумі 18276,72 грн. Також зазначив, що з 2010 р. працевлаштований і працює на різних підприємствах, а у 2019 році припинено підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою від 21.06.2019 р. позовна заява залишалась без руху, після усунення недоліків ухвалою від 10.07.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідач, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволені позову, оскільки позивач з 2017 року зобов`язаний був нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок не залежно від того чи займається фактично підприємницькою діяльністю чи ні, чи отримує доходи чи не отримує їх. Відтак, спірну вимогу вважає правомірною.

31.07.2019 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав свої позовні вимоги та зазначив, що відповідач не спростував його обґрунтування, викладені в позовній заяві.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України).

Інших заяв і клопотань учасники справи суду не подавали.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд встановив наступне.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осі-підприємців та громадських формувань, позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець 20.11.2008 р., а 19.04.2019 р. внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивача.

Згідно пояснень позивача, викладених в позовній заяві, він з моменту реєстрації як фізичної особи-підприємця не займався підприємницькою діяльністю, а з 2010 року був працевлаштований на різних підприємствах, що підтверджено записами трудової книжки.

15.02.2019 р. відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-75961-17 в сумі 18276,72 грн. відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі-Закон №2464).

Позивачем було оскаржено вимогу до ДФС України, однак за результатами розгляду скарги позивача спірна вимога залишилась в силі.

Позивач вважаючи вимогу протиправною, звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Суд вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступного.

Відповідно до Закону №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Законом України №1774-VIII від 06.12.2016 року внесено зміни, зокрема до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464, відповідно до яких для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року (редакція закону з 01.01.2017 року), у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу (редакція Закону з 01.01.2018 року), такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування слиною внеску, встановленої ним Законом. При ньому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімальною страхового внеску.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особина місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону №2464, єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Так, мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 3200,00 грн х 22% = 704,00 грн/міс., а мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 3723,00 грн х 22% = 819,06 грн/міс.

Таким чином, у позивача з 01.01.2017 року виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій ніж 704,00 грн. на місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464 (у редакції, що діяла до 01.01.2018 року), платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно ч. 8 ст.9 Закону №2464 (у редакції, що діє з 01.01.2018 року) платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, то настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з ч. 16 ст. 25 Закону №246,І строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Також, суд зазначає, відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, суд приходить до висновку, що саме з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець позбавляється статусу платника єдиного внеску.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відбулась 19.04.2019 року. Тобто, позивач до вказаної вище дати мав статус підприємця, а тому жодним чином не припинилось до вказаної дати нарахування єдиного внеску відповідно до вимог закону.

Таким чином, у позивача, як фізичної особи-підприємця, з 01.01.2017 року (з дати набрання чинності редакції ст. 7 Закону 2464) виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій, ніж 704,00 грн. на місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн. на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період від здійснення підприємницької діяльності.

Так, з вимоги вбачається, що позивачу нараховано борг зі сплати єдиного соціального внеску за 2017, 2018 роки в сумі 18276,72 грн., з яких за 2017 рік позивачу нараховано 8448 грн. (704 грн. *12 місяців 2017 р.) та за 2018 рік (поквартально) позивачу нараховано 9828,72 грн. (819,06 грн.*12 місяців 2018 р.).

За таких обставин, суд вважає спірну вимогу правомірною, оскільки у позивача протягом 2017 р. , 2018 р. був обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок, однак у строки встановлені Законом №2464 позивачем не був сплачений і з огляду на суму, визначену у вимозі, відповідачем правомірно нараховано борг в сумі 18276,72 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) про визнання протиправною та скасування вимоги від 15.02.2019 р. № Ф-75961-17, відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич