Справа № 240/8712/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 вересня 2019 року м. Житомир справа № 240/8712/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -
14.06.2019 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому він просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння з послідуючою передачею в оренду на 49 років ОСОБА_1 за його клопотанням від 03.05.2018, зазначеною у листі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11.01.2019 №183/0-107/0/22-19, прийнятого на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 справа №0640/3571/18;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння за кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована на території Бердичівського району Житомирської області з послідуючою передачею в оренду на 49 років.
Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.
Відповідач у строк та у порядку статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав 29.07.2019 відзив на позовну заяву (а.с. 26-30). В обґрунтування якого зазначив, що місце розташування оспорюваної земельної ділянки та її характеристики суперечать вимогам законів та підпадає під заборону надання її в оренду для сінокосіння. З приводу позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою зазначає, що це є втручанням у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а отже є неприпустимими. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу просить відмовити, оскільки їх склад та розмір не підтверджені належними доказами, у договорі про правову допомогу не вказано конкретну справу, у якій вона надається.
Крім того, у прохальній частині відзиву на адміністративний позов відповідач просить, зокрема, призначити судове засідання з викликом сторін.
Враховуючи категорію та складність справи, обраний позивачем спосіб захисту і значення справи для сторін, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду у формі спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а тому клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін не підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
На виконання рішення суду Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянуло клопотання та листом №183/0-107/0/22-19 від 11.01.2019 та відмовило у його задоволенні у зв`язку з наступним:
- згідно з довідкою Відділу в Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, запитувана позивача у клопотанні земельна ділянка має орієнтовний склад угідь - перелоги. Відповідно до переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, перелогами вважають орні землі, які раніше оралися, а згодом більше року починаючи з осені не використовувались для засіву сільськогосподарських культур і не готуються під пар;
- згідно з довідкою Відділу у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області зазначено, що на вказану земельну ділянку надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою третій особі, проект землеустрою перебуває на стадії затвердження, крім того, вказана земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги (а.с. 9).
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною 2 ст.22 ЗК України, встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Відповідно до ч.3 ст.22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Частиною 2 статті 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно із положеннями частини третьої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.
Суд зазначає, що в оскаржуваній відмові, яка викладена у листі відповідача від 11.01.2019, відсутні посилання про невідповідність місця розташування земельної ділянки, зазначеної позивачем вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів; вимогам генерального плану населених пунктів; вимогам іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
З огляду на викладене, суд критично ставиться до посилань відповідача щодо невідповідності складу угідь на обраній позивачем земельній ділянці виду використання - під сінокіс, як на підставу відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування.
Разом з тим, у спірній відмові відповідач вказав на те, що земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок, права на які виставлено на земельні торги.
Частиною 1 статті 134 ЗК України, визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі, з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу (ч.2 ст.135 ЗК України).
Відповідно до ч.1 ст.136 ЗК України, організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.
У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.
Відповідно до ч.3 ст.136 ЗК України, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.
Отже, аналіз приписів статті 136 ЗК України свідчить про те, що в разі віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.
Вказаний правовий висновок відповідає викладеному у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 815/3059/17 (провадження № К/9901/1001/17).
Крім того, згідно наданих документів на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Бердичівського району Житомирської області, наказом №6-3163/14-14-СГ від 31.12.2014 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 56,6829 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою продажу права оренди на земельних торгах, яка розташована на території Скаківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Затверджено умови продажу - продаж права оренди строком на 10 років (а.с. 33-34).
Таким чином, на момент надання Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області відповіді позивачу, дану земельну ділянку вже було включено до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги, а тому встановлені обставини свідчать про обґрунтованість посилань відповідача - суб`єкта владних повноважень на положення Земельного кодексу України, як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння.
Враховуючи вищевикладене, у вимозі ОСОБА_1 у визнанні протиправною відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11.01.2019 №183/0-107/0/22-19 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою за його клопотанням від 03.05.2018 слід відмовити.
Позовна вимога щодо зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки, є похідною від розглянутої, а тому, в силу відмови у її задоволенні, також задоволенню не підлягає.
Враховуючи вказане, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу, не має.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв згідно приписів частини 2 статті 2 КАС України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність відповідачем правомірності прийнятого рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 134, 139, 242-246, 250, 255, 258-262 КАС України, -
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 6 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Єфіменко