Справа № 460/841/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6918/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновська Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року (суддя - Дорошенко Н.О., час ухвалення - не вказаний, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - 31.05.2019 року),

в адміністративній справі №460/841/19 за позовом ОСОБА_1 до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області,

про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача Володимирецького ОУПФ України Рівненської області в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила: 1) зобов`язати відповідача нарахувати з 01.11.2011 року й в подальшому виплачувати позивачу, згідно зі статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» основну державну щомісячну пенсію в розмірі 10 мінімальних заробітних плат за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, перерахунок пенсії здійснювати з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму; 2) зобов`язати відповідача виплатити позивачу одноразово своєчасно, без обмеження будь-яким строком недоотримані суми пенсії за минулий час з урахуванням проведених виплат за попередній період починаючи з 01.11.2011 року відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; 3) встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано Володимирецьке ОУПФ України Рівненської області нарахувати з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р. та виплатити ОСОБА_1 згідно зі статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» основну державну щомісячну пенсію в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму. В частині позову про зобов`язання Володимирецького ОУПФ України Рівненської області нарахувати з 01.11.2011 р. по 31.12.2013 р. та з 03.08.2014 р. і в подальшому виплачувати ОСОБА_1 згідно зі статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» основну державну щомісячну пенсію в розмірі 10 мінімальних заробітних плат за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, перерахунок пенсії здійснювати з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, зобов`язання виплатити одноразово, своєчасно, без обмеження будь-яким строком недоотримані суми пенсії за минулий час з урахуванням проведених виплат за попередній період починаючи з 01.11.2011 р. відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 31.05.2019 року не погодилася позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не була врахована постанова Вищого адміністративного суду України від 23.03.2017 року (справа К/800/22489/16), на яку покликалась позивач, зокрема, для обгрунтування позовних вимог. Також, вважає апелянт, що суд першої інстанції у оскарженому рішенні безпідставно покликався на Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012, оскільки Верховна Рада України постановою від 24.02.2014 року №775 «Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді» констатувала, що судді Конституційного Суду України в період 2010-2013 років приймали рішення, якими фактично порушено право громадян на соціальний захист та достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, передбачений ст.ст. 46, 48 Конституції України. Тому, на думку апелянта, висновки Конституційного Суду України не могли бути використані судом першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_1 просить скасувати оскаржене рішення суду від 31.05.2019 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 31.05.2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог - без змін.

З рішенням суду першої інстанції від 31.05.2019 року не погодився також відповідач Володимирецьке ОУПФ України Рівненської області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неповним дослідженням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт Володимирецьке ОУПФ України Рівненської області зазначає, що відповідачем на виконання постанови Володимирецького районного суду від 01.04.2010 р. у справі №2а-138/10 було проведено перерахунок пенсії позивача ОСОБА_1 Борг по перерахунку в сумі 149823,48 грн. було виплачено в грудні 2010 року. Виплата пенсії в розмірах, визначених вищезгаданою постановою суду від 01.04.2010 р. проводилась відповідачем по жовтень 2011 року. Однак, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»», який набрав чинності 19.06.2011 р., встановлено, що у 2011 р. норми і положення, зокрема ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку і розмірах, встановлених КМ України. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. №745, яка набрала чинності з 23.07.2011 р. визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою. Також, зазначає апелянт, що з 01.01.2012 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і виплата пенсії позивачу, здійснюється в порядку, передбаченому цією постановою. Вказує апелянт на те, що продовжувати виплату пенсії позивача у розмірі, визначеному постановою суду від 01.04.2010 р. у справі №2а-138/10, не було підстав, оскільки відбулися зміни у законодавстві, що регулюють питання пенсійного забезпечення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт Володимирецьке ОУПФ України Рівненської області просить скасувати оскаржене рішення суду від 31.05.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги обох апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи, інвалід першої групи, захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС та перебуває на обліку в Володимирецькому ОУПФ України Рівненської області (а.с. 31, 82-84).

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 01.04.2010 року у справі №2а-138/10 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФ України в Володимирецькому районі Рівненської області про визнання дій неправомірними. Зокрема, визнано протиправними дії УПФ України в Володимирецькому районі Рівненської області по відмові у перерахунку пенсії і додаткової пенсії ОСОБА_1 , як постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду першої групи, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року. Зобов`язано УПФ України в Володимирецькому районі Рівненської області зробити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року, виходячи з розрахунку 10 мінімальних розмірів державної пенсії за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 100% від встановленого законодавством мінімального розміру державної пенсії за віком, передбачених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосувавши розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та виплатити ОСОБА_1 недоотримані нею з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року суми пенсії з урахуванням фактично здійснених виплат (а.с. 39-40).

На виконання вказаного вище рішення суду Розпорядженням УПФ України в Володимирецькому районі Рівненської області №112144 від 19.11.2010 р. було здійснено перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків ОСОБА_1 та визначено розмір заборгованості, який підлягав виплаті у зв`язку з перерахунком пенсії (а.с. 19, 68).

Надалі, Розпорядженням УПФ України в Володимирецькому районі Рівненської області №112144 від 28.10.2011р. здійснено перерахунок пенсії позивача по інвалідності в розмірі фактичних збитків, а розмір пенсійної виплати визначено без урахування постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 01.04.2010 у справі №2а-138/10 та обчислено в сумі 1287,74 грн. (а.с. 23, 71).

Також встановлено, що 04.03.2019 р. позивач звернулась до відповідача із скаргою на протиправне зменшення розміру пенсії, в якій просила нарахувати й в подальшому виплачувати їй пенсію згідно зі ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» основну державну щомісячну пенсію в розмірі 10 мінімальних заробітних плат за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленого на рівні прожиткового мінімуму починаючи з листопада 2011 року, а в разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, перерахунок пенсії здійснювати з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму (а.с. 12-15).

20.03.2019 р. відповідач Володимирецьке ОУПФ України Рівненської області листом №928/04-01 повідомив ОСОБА_1 , що на підставі постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 01.04.2010 року перерахунок пенсії було проведено 19.11.2010 року. Борг по перерахунку було виплачено у грудні 2010 року. Виплата пенсії в розмірах визначених цим рішенням суду проводилась по жовтень 2011 року включно. Надалі пенсія обчислена та виплачується з урахуванням змін чинного законодавства, а тому відсутні підстави продовжувати виплату пенсії позивача у розмірі, визначеному постановою суду від 01.04.2010 р. (а.с. 16-18).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1 (п.1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі, що позивача ОСОБА_1 віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому вона має право на одержання пенсії по інвалідності на підставі ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі ст.50 цього Закону.

Так, статтею 50 цього Закону (в редакції чинній станом на дату ухвалення рішення Володимирецьким районним судом Рівненської області від 01.04.2010 р.), особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема інвалідам I групи - у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній станом на дату ухвалення рішення Володимирецьким районним судом Рівненської області від 01.04.2010 р.), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній станом на дату ухвалення рішення Володимирецьким районним судом Рівненської області від 01.04.2010 р.), фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що Законом України «Про внесення змін до Закону України про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011р. №3491-VI, розділ VII Прикінцеві положення Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» доповнено п.4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вказане положення п.4 розділу VII Прикінцеві положення Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011.

Тобто, Законом України «Про внесення змін до Закону України про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розміри державної та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання пункту 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (далі - Постанова №745), яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, пунктами 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №745, якою встановлено розмір основної та додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягають застосуванню лише до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та Постанови №745.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року №1210 (далі - Постанова №1210, яка набрала чинності з 01.01.2012 р.) був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У подальшому, п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року № 4282-VI (набрав чинності 01 січня 2012 року), п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI (набрав чинності 01 січня 2013 року), установлено, що норми і положення ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у 2012 та 2013 роках виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З правового аналізу вказаних законів, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та роз`яснень Конституційного Суду України видно, що в період з 23 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року визначення порядку та розмірів виплат вказаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідач у період з 01.11.2011 р. по 31.12.2013 р. при обчисленні розміру пенсії правомірно керувався Постановами Кабінету Міністрів України, зупинивши нарахування пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови Володимирецького районного суду від 01.04.2010 №2а-138/10.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує, що в абзаці 4 п.3 Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001, зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

У абзаці 6 п. 2.1 Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст.22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Airey проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Kjartan Asmundsson проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Оскільки пенсія є періодичним платежем, виплата якої за загальним правилом не обмежена у часі, тому у разі встановлення права на певний її розмір, вона виплачується у цьому розмірі до того часу, поки не відбудуться зміни у законодавстві.

При цьому, період після винесення Володимирецьким районним судом Рівненської області постанови від 01.04.2010 року у справі №2а-138/10, щодо якої, на думку позивача, порушуються її пенсійні права, і з якого органами Пенсійного фонду України проводиться перерахунок пенсій таких категорій пенсіонерів як позивач, не підпадає під період, щодо якого захищено порушене право позивача і який досліджувався судом при вирішенні спору в 2010 році.

У рішенні «Великода Валентина Ніканорівна проти України» (параграф 21) Європейський суд з прав людини щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленому ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення у 2011 році змін до законодавства, констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Arras та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

У абзаці 10 п. 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року №1-42/2011 Конституційний Суд України відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року №719-VII (у редакції, чинній до 3 серпня 2014 року) не передбачалось обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Одночасно чинним залишався Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затв. Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року №1210.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, під час визначення розміру пенсії позивача застосуванню підлягали положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити позивачу пенсію в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постановою №1210.

Законом України від 31 липня 2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону № 719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення ст. 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Тобто, з 03 серпня 2014 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, п.63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п.26, яким установлено, що норми і положення, зокрема, ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, в період з 01.11.2011 р. по 31.12.2013 р. та з 03.08.2014 р. відповідач правомірно обчислював пенсію позивача у розмірі, визначеному постановами Кабінету Міністрів України.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 лютого 2018 року (справа №619/2262/17), від 19 червня 2018 року (справа №344/14522/17), від 11 вересня 2018 року (справа №522/6810/17).

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведені обставини справи та норми законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні та досліджені матеріали справи не підтверджують доводів обох апеляційних скарг.

При цьому, являються безпідставними покликання апелянта ОСОБА_1 на судову практику Вищого адміністративного суду України (постанову ВАС України від 23.03.2017 року в справі К/800/22489/16), та постанову Верховної Ради України від 24.02.2014 року №775, оскільки Суд вирішує справи відповідно до Конституції та чинних законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відносно покликання апелянта Володимирецького ОУПФ України Рівненської області у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, то такі покликання колегією суддів не беруться до уваги, оскільки відповідач не вказував на цю обставину ні у суді першої інстанції, ні у своїй апеляційній скарзі.

З цього приводу колегія суддів також звертає увагу на те, що з урахуванням вимог ч.1, ч.2 ст.303 КАС України, вищезгаданий відзив відповідача не можна вважати доповненням до його апеляційної скарги, оскільки такий поданий після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Отже, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 31.05.2019 року винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, серед інших, справи, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Також, статтею 263 КАС України визначено, що справою незначної складності являється, зокрема, справа щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року в адміністративній справі №460/841/19 за позовом ОСОБА_1 до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
М. А. Пліш
Повний текст постанови складено 10.09.2019 року