Справа № 812/1813/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року справа №812/1813/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А

Геращенка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Кисельова Є.О.) від 18 грудня 2017 року, повний текст рішення складено 18 грудня 2017 року, по справі №812/1813/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Луганській області про визнання дій та бездіяльність неправомірними, стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Луганській області про визнання неправомірними дії та бездіяльність щодо не нарахування та не виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 21 січня 2016 року на суму 13526,73 грн.; стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 21 січня 2016 року в сумі 13526,73 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2017 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 21 січня 2016 року в сумі 12515,68 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що у відповідності до вимог п.5 розділу ІІ Порядку №49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО. Відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, за яку постановою КМУ від 31.01.2015 року №24 встановлено виплату грошової винагороди. Крім того, судом першої інстанції не було враховано порушення позивачем місячного строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року апеляційну скаргу задоволено, рішення Луганського окружного адміністративного суду від18 грудня 2017 року скасовано, позовні вимоги залишено без розгляду.

Верховний суд постановою від 26 червня 2019 року скасував постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року та направив справу для продовження розгляду справи до суду апеляційної інстанції.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справи та відповідно до витягу з наказу від 11.07.2017 року №486 о/с з 12.07.2017 р. буз звільнений з ГУНП в Луганській області за власним бажанням (а.с.9,10,51).

Відповідно до інформації зазначеної у посвідченні №029261 від 30.10.2015 року позивач є учасником бойових дій (а.с.11).

На підставі довідок від 21.01.2015 року №ВДЗ/1396/А, від 18.06.2015 року №ВДЗ/5694/А Позивач у період з 02.08.2014 року по 09.08.2014р., з 13.12.2014 року та наказів першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 13.12.2014 року №98, від 07.06.2015 року №158, від 17.11.2015 року №321, від 07.12.2015 року №341, від 28.07.2017 року №213дск брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції (а.с.12,13,38-49).

Відповідно до наказу від 28.07.2017 року №213дск позивач вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення (а.с.50).

Відповідно до довідки про грошове забезпечення по видам доходу за період від 14.12.2017 року № 1088/111/22-2017 (а.с.53) позивачу за період з 07.11.2015р. по 31.01.2016р. нараховано грошове забезпечення:- за листопад 2015 року в сумі 4368,00 грн;- за грудень 2015 року в сумі 5460,00 грн;- за січень 2016 року в сумі 5460,00 грн..

Також за даними вказаної довідки встановлено, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період позивачу не нараховувалась.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 21.01.2016 року.

Статтею 13 Закону України від 20 березня 2003 року №638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції, чинної у спірний період) визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

З 03.02.2015р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі постанова №24), пунктом 1 якої встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень (абзац 2 пункту 1 Постанови № 24).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови № 24 винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з пунктом 1 додатку № 1 до Постанови № 24 в період мобілізації (в тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, період проведення антитерористичної операції винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за безпосередню участь військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49 «Про особливості виплати винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичної операції», зареєстр. в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за № 135/26580, затверджено Порядок виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок №49).

У п. 4 розділу І Порядку № 49 визначено, що виплата винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) наказами вищих командирів (начальників, керівників).

За приписами п.3 розділу 2 Порядку №49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

З 21.01.2016р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016р. N18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» п.1 якої встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах, які зазначені у п.1 додатку 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 р. № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій».

Відповідно до п.5 розділу ІІ Порядку №49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Верховний суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а також дійшов висновку про те, що з аналізу вищенаведених правових норм слідує, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

При цьому безпосередня участь в АТО на території Донецької та Луганської областей має бути обов`язково підтверджена наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) та довідкою, виданою безпосередньо органом, в якому особа проходила службу.

Отже, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки від 21.01.2015р. №ВДЗ/1396/А позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції позивач у період з 02.08.2014 р. по 09.08.2014р.

Згідно довідки від 18.06.2015 р. №ВДЗ/5694/А позивач у період з 13.12.2014 р. по дату видання довідки брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції (а.с.12,13,38-49).

Наведені довідки були видані на підставі наказів першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 13.12.2014 №98, від 07.06.2015 №158, згідно яких позивач вважається таким, що перебуває у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, з метою виконання службових (бойових) завдань з 02.08.2014 р. по 09.08.2014р. та з 13.12.2014р.

В матеріалах справи містяться також витяги з наказів першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 17.11.2015 №321,згідно якого позивач вважається таким, що вибув до пункту постійної дислокації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області з 07.11.2015р., та від 07.12.2015 року № 341, згідно якого позивач вважається таким, що прибув до складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, з метою виконання службових (бойових) завдань Головного управління Національної поліції в Луганській області з 07.11.2015р.

Однак, докази на підтвердження фактичної участі позивача у проведенні антитерористичної операції, в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи також міститься довідка від 16.11.2017 року №10618/111/47-2017, згідно якої позивач за період часу з 07.11.2015 року по 12.07.2017 року знаходився на лікарняних - з 03.10.2016 року по 07.10.2016 року; з23.10.2016 року по 12.11.2016 року, з 26.12.2016 року по 09.01.2017 року, з 15.05.2017 року по 27.05.2017 року, з 29.06.2017 року по 08.07.2017 року; у відпустках - з 01.03.2016 року по 14.03.2016 року (наказ ГУНП в Луганській області від 18.03.2016 року №154 о/с), з 13.06.2016 року по 23.07.2016 року (наказ ГУНП в Луганській області від 16.06.2016 року №406 о/с).

Суд апеляційної інстанції вважає, що виконання позивачем службових обов`язків у містах, які відносяться до зони проведення АТО, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а від 02 липня 2019 року справа № 805/1189/16-а.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови та прийняття нової постанови.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2017 року по справі №812/1813/17 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2017 року по справі №812/1813/17 - скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Луганській області про стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 21 січня 2016 року в сумі 12515,68 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів - відмовити.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 10 вересня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г.Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко