Справа № 520/8699/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
04 вересня 2019 р. справа № 520/8699/19
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Панченко О.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням додаткових видів грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 27.07.2018 з урахуванням додаткових видів винагороди ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік виходячи з грошового забезпечення з урахуванням додаткових видів грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 27.07.2018 з урахуванням додаткових видів винагороди.

Вирішуючи питання про відсутність законодавчо встановлених перешкод у відкритті провадження в адміністративній справі за даним позовом, суддя дійшов висновку про те, що даний позов підлягає залишенню без руху.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дії відповідача стосовно не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій та зобов`язанням виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік.

Як вказує позивач у своїй позовній заяві, про можливе порушення своїх прав він дізнався з листа Військової частини НОМЕР_1 №1146 від 06.08.2019 року.

Слід звернути увагу, що позивач звільнений зі служби 27.07.2018 року. Разом з тим, в позовній заяві позивач вказує, що звернувся до відповідача з заявою про виплату грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, 05.08.2019 року, тобто майже через рік після звільнення.

Жодних доводів чи існування підстав, які б унеможливлювали звернення ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 з заявою чи листами про виплату грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, позивачем не наведено.

Враховуючи, що позивач з позовною заявою до суду звернувся 29.08.2019 року, через рік після звільнення зі служби, слід дійти висновку, що ним пропущено встановлений ст.122 КАС України строку звернення до суду, разом з тим жодних клопотань про визнання поважними причин строку звернення до суду не заявляв.

Частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тобто, як вбачається з аналізу викладених норм, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним, воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Олександр Волков проти України" в контексті порушення статті 6 Конвенції, зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom), пункт 51, Reports 1996-IV).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням наведеного, позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 161 КАС України, що є підставою у відповідності до ст. 169 КАС України для залишення позовної заяви без руху.

Отже, позивачу слід привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 161 КАС України, а саме: надати до суду заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Встановити строк: до 25.09.2019 р. для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви, однак, не більше п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст.160, 161, 169, 241, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати позивачу термін до 25.09.2019р., однак не більше п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви, а саме: позивачу необхідно надати до суду заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Роз`яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ст. 161 КАС України відповідно до цієї ухвали до 25.09.2019р. позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Панченко