Справа № 200/5462/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року справа №200/5462/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року (повне судове рішення складено 19 липня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/5462/19-а (суддя в І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Донецької митниці Державної фіскальної служби (далі - Донецька митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 03.04.2019 року № UA 7000000/2019/000036/2 та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 700140/2019/00037.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 21.03.2019 позивачем придбано у нерезидента «UAB GELGOTOS TRANSPORTAS» аукціонного майданчику транспортний засіб SKODA модель «OKTAVIA», 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , вартість якого становить 6324,00 євро, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойс) GA №2019-00560 від 21.03.2019. Але Донецькою митницею протиправно за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару та обраний метод його визначення, а саме основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним), внаслідок чого прийнято оскаржувані картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA 700140/2019/00037 від 03.04.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів від 03.04.2019 № UA 7000000/2019/000036/2. Позивач стверджував, що на підставі фактури № 944-02 від 21.03.2019 автомобіль в сумі 6327,00 євро, про що отримав відповідні документи, при перетині кордону України і декларуванні визначив митну вартість транспортного засобу за ціною договору (контракту). Відтак, застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості з 6327,00 євро до 12 950 євро суттєво порушує права позивача, отже звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд неповно з`ясував всі обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Так, в графі 42 митної декларації № UA700140/2019/000633 від 03.04.2019 «ціна товару» зазначена його фактурна вартість в розмірі 6324 євро, згідно рахунку-фактури від 21.03.2019 № GA 2019-00560. Оскільки у посадових осіб митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо достовірності задекларованою митної вартості, це зумовило необхідність витребування додаткових документів, а саме сервісної книжки, банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, висновки про вартісні характеристики товару, підготовленими спеціалізованими експертними організаціями, каталоги, прайс-листи, тощо. Декларантом 03.04.2019 були надані додаткові документи: квитанції від 25.03.2019 та роздруківку з відомостями про банківський переказ, але від надання інших документів він відмовився. За результатами перевірки повноти та достовірності задекларованих даних щодо митної вартості, посадовою особою митниці було виявлено факт заниження позивачем митної вартості.

Місцевим судом не було враховано, що надані додатково позивачем документи, які безпосередньо містять відомості щодо цифрових значень складових митної вартості, не містили необхідних реквізитів, які мають бути на документах такого типу, а також містили розбіжності, що не дало змогу апелянту спростувати сумніви у достовірності заявленої митної вартості. З урахуванням того, що всі попередні методи визначення митної вартості застосувати було неможливо, відповідачем законно та обґрунтовано був застосований резервний метод та прийнято рішення про коригування митної вартості транспортного засобу з використанням відомостей про вартість за даними системи оцінки транспортних засобів SCHWACKE та скоригована вартість автомобіля складає 12 950 євро.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 21.03.2019 позивачем придбано у нерезидента «UAB GELGOTOS TRANSPORTAS» аукціонного майданчику транспортний засіб SKODA модель «OKTAVIA», 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , вартість якого становить 6324,00 євро, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойс) GA № 2019-00560 від 21.03.2019.

03.04.2019 ОСОБА_1 для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу подано відповідачу декларацію за № UA 700140/2019/000633 на транспортний засіб, згідно з якою заявлено його митну вартість в розмірі: 6324 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору, вартість операції зазначена в інвойсі № 94402 від 21.03.2019, інвойс підписаний продавцем та закріплений печаткою, відповідно до зазначеного інвойсу: вартість автомобіля 5500 євро, транспортні витрати 360 євро, операційний збір 226 євро, оформлення автомобіля 99 євро, аукціонний збір 89 євро. Крім цього до митної вартості було включено пеню продавця 3 євро. Загальна сума вартості склала транспортного засобу склала 6327 євро.

03 квітня 2019 року відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA 700140/2019/00037 та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA 7000000/2019/000036/2.

Відповідач відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв`язку з тим, що у поданих документах зазначені неповні відомості про його митну вартість.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи відповідність закону вчиненої суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах дії, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України).

За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).

Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що цим Кодексом передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

З матеріалів справи вбачається, що подані 03.04.2019 декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості та рахунок-фактура (інвойс) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.

Щодо тверджень апелянта про неподання позивачем інших документів, які підтверджують митну вартість товару, судом встановлені такі обставини.

Відповідач, посилається на ч. 3 ст. 53 МК України, як на підставу витребування додаткових документів у позивача на підтвердження митної вартості автомобіля.

Відповідно до приписів зазначеної статті у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Матеріали справи не містять доказів щодо наявності ознак підробки, розбіжностей, неповноти даних щодо складових митної вартості в наданих ОСОБА_1 до митної декларації документах.

Отже, Донецькою митницею безпідставно були витребувані додаткові документи у розумінні приписів ч. 3 ст. 53 МК України.

Для підтвердження заявленої вартості транспортного засобу, що заявлений за митною декларацією від 03.04.2019 № UA700140/2019/000642 відповідачем було направлено декларанту позивача електронне повідомлення з проханням надати протягом 10 календарних днів додаткові документи:

- сервісної книжки;

- банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару;

- висновки про вартісні характеристики товару, підготовленими спеціалізованими експертними організаціями,

- каталоги, прайс-листи.

На вимогу митного органу, декларантом надано: квитанцію АА 100019154 від 25.03.2019, роздруківку з відомостями про банківський переказ, лист про відмову надати інші додаткові документи та відмову від проведення консультації в рамках статті 55 МК України.

За результатами опрацювання додатково наданих документів для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу відповідач зазначив про такі недоліки:

- оплату за автомобіль було здійснено позивачем 01.03.2019 року несвоєчасно, більше ніж як 5 календарних днів, встановлених формою підтвердження купівлі, яка є невід`ємною частиною договору;

- оплату за автомобіль було проведено позивачем не в повному обсязі на суму 5850 євро та 462 євро були сплачені іншою особою.

Слід зазначити, що вищезазначені документи є підтвердженням оплати за автомобіль позивачем. Виконання декларантом умов договору купівлі-продажу товарів не відноситься до повноважень Донецької митниці.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Колегія суддів зазначає, що за наявних в матеріалах справи доказів та фактичних обставин, обґрунтовані причини щодо невизнання заявленої позивачем митної вартості відповідачем у спірних рішеннях не доведено.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Стаття 64 цього Кодексу містить наступні приписи.

1. У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

2. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

3. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

4. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Для використання оцінки автомобіля позивача митним органом використовувались відомості з системи оцінки транспортних засобів SCHWACKE.

Як вбачається з матеріалів справи, митним органом складено акт про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 27.03.2019 та додатковій аркуш до нього № UA7000140/2019/000633, в якому зазначено комплектація транспортного засобу та наявні пошкодження, ознаки експлуатації а саме: наявні сколи, пошкодження лакофарбового покриття; забруднений салон; пошкоджено передній та задній бампери, капот, радіатор, праві крила, задні двері, праві задні двері.

За таких обставин, використана відповідачем система оцінки транспортних засобів SCHWACKE не могла враховувати реальний технічний стан придбаного позивачем транспортного засобу з урахуванням його фактичних пошкоджень та комплектації.

Крім того, відповідачем не доведено, що застосовані ним відомості системи оцінки транспортних засобів SCHWACKE не визначають ціну товарів на внутрішньому ринку країни-експортера, що суперечить пункту 3 частини 3 статті 64 МК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у оскаржуваних рішеннях від 03 квітня 2019 року не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Донецькою митницею не доведено, що заявлені позивачем відомості про митну вартість автомобіля є неповними та/або недостовірними, у тому числі не обґрунтовано невірне визначення ОСОБА_1 митної вартості товару.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи норми частини 2 статті 77 КАС України щодо обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності суб`єктом владних повноважень, відповідачем не доведена правомірність складення спірних картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 700140/2019/00037 від 03 квітня 2019 року та рішення про коригування митної вартості товарів № UA 7000000/2019/000036/2 від 03 квітня 2019 року.

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі № 200/5462/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 11 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді І. Д. Компанієць

Л. В. Ястребова