Справа № 1.380.2019.000459
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5334/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.,

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року (рішення прийнято судом у складі головуючого судді Брильовського Р. М. о 10:20 год у м. Львові) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Львівський електроламповий завод «Іскра» (далі - ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра») звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просило визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29 вересня 2018 року № та вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 09 січня 2019 року № Ю-733-23.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваним рішенням протиправно застосовано до Збаразької філії бізнес одиниці виробничого підрозділу «Завод ламп загального призначення» ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» (далі Філія) штрафу та пені та заявлено вимогу про сплату боргу, оскільки ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра», як платник єдиного внеску, своєчасно сплатило за філію єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень 2017 року, так як Філія не має сформованого окремого балансу і самостійно не здійснює розрахунки із застрахованими особами, відтак, не є платником єдиного внеску.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про те, що Філія не є платником єдиного внеску, оскільки така перебуває на обліку як платник єдиного внеску у Кременецькій об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області з 11 червня 2013 року і не знята з такого обліку, крім того, Філія як податковий агент подає податкову звітність 1-ДФ, у якій самостійно нараховує та обчислює суму необхідного до сплати єдиного внеску, а тому зобов`язана самостійно сплачувати єдиний соціальний внесок, а свої обов`язки щодо обчислення та сплати може передавати третім особам лише за договором. Оскільки договору між ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» та Філією податковому органу не надано, то не можна зарахувати сплачену ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» суму внеску за Філію.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Філія є відокремленим підрозділом ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» без статусу юридичної особи.

29 вересня 2018 року Головне управління ДФС у Тернопільській області на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату та (або) несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийняло рішення № про застосування до Філії штрафу у розмірі 11075,97 грн та пені у розмірі 1173,34 грн., всього - на суму 12249,31 грн.

09 січня 2019 року відповідачем пред`явлено позивачу вимогу № Ю-733-23 про сплату боргу (недоїмки) на суму 12249,31 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Філія не є платником єдиного внеску, а тому не може нести відповідальність за несплату та (або) несвоєчасну сплату такого внеску. Крім того, суд встановив, що єдиний внесок був сплачений самим підприємством позивачем ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра».

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року (надалі - Закон № 2464-VI).

За визначенням пункту другого частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перелік платників єдиного внеску передбачений статтею четвертою Закону № 2464-VI, серед якого, зокрема, є: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (абзац 2 пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI).

Згідно з абзацом першим частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

У разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску, згідно приписів пункту першого частини десятої статті 9 Закону №2464-VI, вважається день списання суми платежу з рахунку платника банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до пункту 2 частини одинадцятої статті 25 зазначеного Закону №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску: штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. А згідно частини десятої статті 25 зазначеного Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається з оскаржуваного позивачем рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 29 вересня 2018 року № про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску до Філії застосовані фінансові санкції на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України №2464-VI, зокрема, штраф у розмірі 11075,97 грн (період не зазначений) та пеня за період з 21 лютого 2017 року до 01 травня 2017 року у розмірі 1173,74 грн (0.1% суми недоїмки).

09 січня 2019 року ГУ ДФС у Тернопільській області винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-733-23, якою повідомлено Філію про те, що станом на 31 грудня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становить 12249, 31 грн та про зобов`язання цю недоїмку сплатити.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями звітності за січень, лютий, березень, квітень, травень 2017 року ( а.с.а.с. 62-76) Філією самостійно подавалась звітність про суми нарахованої заробітної плати своїм працівникам та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органу доходів і зборів, а також самостійно обчислювався, нараховувався та сплачувався єдиний внесок. Зокрема, роздруківкою з електронного кабінету платника ( а.с.а.с.24-26 ) підтверджено, що станом на 31 січня 2017 року переплата зі сплати єдиного внеску Філії склала 5107,17 грн.; за січень 2017 року Філією самостійно обчислено єдиний внесок в розмірі 24538,74 грн. з граничним терміном сплати 20 лютого 2017 року.

Виходячи з наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що Філія не є платником єдиного внеску не відповідає встановленим обставинам. Апеляційний суд зазначає, що згідно ідентифікаційних даних Філії, наявних у інформаційній системі органів доходів і зборів, Філія взята на облік як платник податків у Кременецькому управлінні Збаразької ДПІ 11 червня 2013 року і з цієї ж дати зареєстрована платником ЄСВ (єдиного соціального внеску).

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачем не доведено тієї обставини, що працівники, робоче місце яких знаходиться на Філії мають оформлені трудові договори (контракти) із юридичною особою (ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра») і усі розрахунки з ними здійснює ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра»), а тому, саме ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» є роботодавцем і платником єдиного соціального внеску. Суд першої інстанції прийшов до такого висновку безпідставно, взявши до уваги лише пояснення представника позивача, але не врахував всі інші докази ( зазначені вище ), які були в матеріалах справи та стверджують протилежне.

Таким чином, Філія на момент винесення оскаржуваного рішення була платником єдиного внеску.

Щодо оскаржуваного рішення та вимоги, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 25 Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з частиною шостою статті 25 Закону за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Частиною чотирнадцятою статті 25 Закону визначено, що оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Як підтверджується матеріалами справи, зокрема, роздруківкою з електронного кабінету платника, станом на 31 січня 2017 року переплата зі сплати єдиного внеску Філії склала 5107,17 грн.

Згідно з поданою Філією звітністю про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органу доходів і зборів за січень 2017 року Філією самостійно обчислено єдиний внесок в розмірі 24538,74 грн. з граничним терміном сплати 20 лютого 2017 року.

Так, 15 лютого 2017 року ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» сплатило за Філію єдиний внесок за січень 2017 року в сумі 19333,45 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями від 15 лютого 2017 року № 21152826 та № 21152855.

Разом з тим, згідно з вказаними квитанціями, у полі призначення платежу органом доходів і зборів встановлено відсутність коду ЄДРПОУ Філії, за яку здійснювалась оплата, натомість, зазначено код ЄДРПОУ ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра».

Оскільки, ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» не перебуває на обліку та не має відкритих інтегрованих карток платника у Головному управлінні ДФС у Тернопільській області, відповідні платежі з 15 лютого 2017 року перебували у статусі «платежі до вияснення».

Апеляційним судом не встановлено, що підприємство оспорювало таке незарахування.

При цьому, враховуючи, що Філія є платником єдиного внеску, суд звертає увагу на встановлену частиною дев`ятою статті 25 Закону № 2464-VI заборону передачі платниками єдиного внеску своїх обов`язків з його сплати третім особам, крім випадків, передбачених законодавством.

Як підтверджується матеріалами справи, заборговані суми єдиного внеску були сплачені Філією 01 травня 2017 року, що свідчить про несвоєчасність сплати Філією єдиного внеску за січень 2017 року та безпосередньо вплинуло на період застосування до неї фінансових санкцій.

Так, за порушення термінів сплати єдиного внеску, а саме, наявність недоїмки зі сплати єдиного внеску за період з 21 лютого 2017 року по 01 травня 2017 року, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 29 вересня 2018 року винесено рішення про застосування до Філії штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № .

Правомірність нарахування штрафних санкцій та пені вищевказаним рішенням підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком.

На підставі даних інформаційної системи Кременецьким управлінням Головного управління ДФС у Тернопільській області 09 січня 2019 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка містила відомості, зокрема, про розмір боргу, у тому числі суми штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність застосування до Філії штрафу та пені оскаржуваним рішенням та підставність винесення вимоги про сплату боргу, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Покликання позивача на окремі недоліки оформлення рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, зокрема, незазначення в ньому суми недоїмки, періоду її виникнення, а також його надіслання позивачу з пропуском встановленого триденного строку, суд не бере до уваги, оскільки такі не можуть бути самостійною підставою для визнання вказаного рішення протиправним.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі № 1.380.2019.000459 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги про сплату боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року.