Справа № 360/1626/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року справа №360/1626/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 липня 2019 року у справі № 360/1626/19 (головуючий 1 інстанції Шембелян В.С. повний текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: просп. Космонавтів, 18, м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2003-52 від 21.11.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-2003-52 від 21.11.2018 року, якою нараховано грошове зобов`язання по Єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 20169,84 грн., з них: недоїмка у розмірі 19829,84 грн. та штрафні санкції у розмірі 340,00 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 1 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2003-52 від 21.11.2018 щодо зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг зі сплати єдиного внеску на загальну суму 20169,84 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн (а.с. 105-109).

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 липня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги борг позивача, який станом на 01.10.2013 року складав 4350,30 грн. З наданих доказів по справі вбачається наявність у позивача штрафу у розмірі 340,00 грн. Звертає увагу, що при розгляді справи в суді першої інстанції, судом не витребовувалися документи відносно вказаного штрафу ні у відповідача, ні у органів пенсійного фонду. Вважає, що існує законодавча прогалина, що виникла внаслідок внесення зміни до закону про внесення змін до нього, замість внесення змін до оригінального закону. Так, п. 28 розділу І Закону України від 28.12.2015 року № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 1 січня 2016 року, виключено п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України від 02.09.2014 року № 1669 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким вносились зміни до Закону України від 08.07.2010 року № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині доповнення розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» п. 9.3, який з часом вважається пунктом 9.4 яким свого часу надавались пільги з єдиного внеску на територіях населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Недодержання правил законотворчої техніки не можуть бути єдиною підставою для звільнення платників єдиного внеску від його сплати та відповідно визнання протиправними та скасування вимог контролюючого органу (а.с. 115-116).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заявили клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю - доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач - ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області, дата взяття на облік як платника єдиного внеску 09.09.2003 року (а.с. 92-93).

Як вбачається з інтегрованої картки єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивач має борг з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, який виник станом на 01.10.2013 року в сумі 4350,30 грн, за 2017 рік - 8448,00 грн; за І квартал 2018 року - 2457,18 грн, за ІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн, за ІІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн, в загальній сумі - 20169,84 грн (а.с. 34).

21.11.2018 року Головним управлінням ДФС у Луганській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1997-52, за якою борг зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у позивача становить 20169,84 грн, з яких 19829,84 грн - недоїмка, а 340,00 грн - штрафи (а.с. 6).

21.12.2018 року позивач оскаржив зазначену вимогу до ДФС України (а.с.7-9).

Рішенням ДФС України від 24.01.2019 року № 3676/6/99-99-11-05-02-25 скаргу залишено без розгляду (а.с. 10).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) (тут і надалі положення Закону № 2464 наведені у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин між сторонами).

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Тобто в розумінні вказаної норми позивач у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 року № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) є платником єдиного внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Приписами ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З аналізу викладених норм вбачається, що орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Проте, на час виникнення спірних правовідносин - листопад 2018 року, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669).

Зокрема, п.п. б п. 8 ст. 14-1 Закону № 1669 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Доказів звернення позивача до податкового органу з заявою про списання заборгованості сторони не надали. Разом з тим, з такою заявою позивач має право звернутися до податкового органу не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Апеляційний суд зазначає, що спірна вимога сформована 21 листопада 2018 року відповідно до статті 25 Закону № 2464, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги наявний борг у позивача у розмірі 4350,30 грн, який виник станом на 01.10.2013 року. Тобто, вказаний борг виник до початку проведення антитерористичної операції.

Апеляційний суд не приймає твердження відповідача стосовно законодавчої прогалини у законодавстві, оскільки вказане твердження є субєктивним та оціночним трактуванням податкового органу діючого законодавства яке регулює спірні правовідносини.

Стосовно суми штрафу у розмірі 340,00 грн апеляційний суд зазначає, що а ні витяг з інтегрованої картки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а ні розрахунок боргу не містять відомостей про нарахування штрафів позивачу, про час та підстави їх нарахування у запереченнях відповідача не зазначено, документів на підтвердження факту нарахування штрафів на суму 340 гривень за період до 01.10.2013 року відповідачем суду не надано.

З огляду на викладине, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про те, що на час проведення антитерористичної операції факт перебування позивача як платника єдиного внеску на обліку в м. Сєвєродонецьку є підставою для зупинення застосування до нього заходів впливу за порушення Закону № 2464. Однак на період до 14 квітня 2014 року дія вказаної норми не розповсюджується, а відтак податковим органом правомірно заявлені вимоги про стягнення з позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 4350,30 грн. Відтак, скасуванню підлягає борг у розмірі 15 479,54грн.

Підпунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи наведене, суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині суму боргу яку позивачу необхідно сплатити за спірною вимогою а тому вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято при невірному застосуванні норм матеріального права, висновки суду у вказаній частині не відповідають обставинам справи, що є підставою для зміни судового рішення у відповідній частині.???

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 липня 2019 року у справі № 360/1626/19 за позовом Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2003-52 від 21.11.2018 року - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 липня 2019 року у справі № 360/1626/19 - змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 липня 2019 року у справі № 360/1626/19 в наступній редакції:

«Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Луганській області від 15 листопада 2017 року № Ф-2003-52 від 21.11.2018 року в частині визначення суми боргу з єдиного внеску в розмірі 15 479,54грн»

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 1 липня 2019 року у справі № 360/1626/19 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 9 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова