Справа № 520/2544/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 р.Справа № 520/2544/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача Махоніна О.С. та представника відповідача Білоконя С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.05.19 року по справі № 520/2544/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року позов - задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.09.2018 р. №7 в частині визначення 29769 (двадцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн. 85 коп. основного платежу та в частині застосування 30434 (тридцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 88 коп. штрафу і в частині нарахування 9000 (дев`яти тисяч) грн. 01 коп. пені.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.09.2018 р. №7 в частині визначення 3717 (три тисячі сімсот сімнадцять) грн. 20 коп. основного платежу та в частині застосування 3100 (три тисячі сто) грн. 77 коп. штрафу і в частині нарахування 615 (шістсот п`ятнадцять) грн. 11 коп. пені.

У решті вимог позов - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 р. по справі № 520/2544/19 в частині відмови ТОВ «Веста» у задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 20.09.2018 р. № 7 на суму 67998,23 грн. та податкового повідомлення - рішення від 20.09.2018 р. № 7 на суму 4324,95 грн., та прийняти нове судове рішення, яким в цій частині позовних вимог задовольнити, в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 р. по справі № 520/2544/19 залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення судом першої інстанції не надано належної правової оцінки всім обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосовано до спірних правовідносин вимоги матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДФС у Харківській області була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2015 р. - 30.06.2018 р.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 06.09.2018 р. №3712/20-40-14-03-07/31060248, яким встановлено порушення: п.п. 164.2.20 ст. 164, п.п. 168.1.1 ст. 168, п.п. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України за рахунок не нарахування та неутримання 54.397,45 грн. податку на доходи фізичних осіб при оплаті вартості послуг з навчання працівника; п.п. 168.2.1 ст. 168 Податкового кодексу України за рахунок несплати до бюджету 29.769.85грн. податку на доходи фізичних осіб за червень 2018 р.; п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України за рахунок не нарахування та неперерахування до бюджету 3.717,20 грн. військового збору при оплаті вартості послуг з навчання працівника; п.п.168.1.2 ст.168 Податкового кодексу України за рахунок неперерахування до бюджету військового збору у сумі 3.395,65 грн. при виплаті доходу за червень 2018 р.

На підставі Акту від 06.09.2018 р. №3712/20-40-14-03-07/31060248 податковим органом було винесено податкові повідомлення-рішення від 20.09.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 137202,97 грн. (основний платіж 84167,30 грн.; штраф 44034,24 грн.; пеня 9001,43 грн.) та № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору у загальному розмірі 11758,03 грн. (основний платіж 7112,85 грн.; штраф 4030,07 грн.; пеня 615,11 грн.).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовим розглядом підтверджено факт скоєння платником податкового правопорушення за епізодом 54397,45 грн. податку на доходи фізичних осіб та 3717,20 грн. військового збору, з урахуванням показників штрафу у розмірі 25% від недоплати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з п.п. 163.1.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

У відповідності до п. 164.1 ст.164 Податкового Кодексу України , базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає, оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 164.1 ст.164 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: 164.2.20. інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 163 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України і об`єктом справляння податку з доходів фізичних осіб, і об`єктом справляння військового збору є одержаний фізичною особою у звітному податковому періоді дохід.

Виходячи з аналізу положень ст. 1 законодавцем указано, що активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Безоплатне (тобто безкомпенсаційне) одержання фізичною особою громадянином освітньої послуги, вартість якої відшкодована іншим суб`єктом права, у розумінні ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» призводить до виникнення у споживача послуги доходу за критерієм додаткового блага, яким згідно з п.п. 14.1.47 ст. 14 Податкового кодексу України є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

У відповідності до п.п. 14.1.180 ст. 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з п.п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до п. «а» п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

У відповідності до п.п. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Як було встановлено у суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста" при оплаті послуг з навчання працівника не здійснювало нарахування та утримання як податку на доходи фізичних осіб, так і військового збору.

Стосовно посилання апелянта на відсутність обов`язку щодо здійснення нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб і військового збору, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання освітніх послуг №DS 16-26 від 15.02.2016 р. був укладений Товариством як замовником без згадки на виконання зобов`язань за будь-яким договором комісії (а.с. 40-41).

З приписів ст.ст. 179, 190, 192, 193 Цивільного кодексу України вбачається, що гроші (грошові кошти) є одночасно і річчю, і майном, і валютними цінностями.

Отже, діюче законодавство України не містить визначення моменту набуття особою права власності на кошти.

Разом із тим, виходячи з положень ст. 317 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, колегія суддів зазначає, що за відсутності окремого застереження про зворотне право власності на кошти набувається з моменту фізичного одержання особою готівкових коштів або з моменту зарахування на рахунки особи у банку безготівкових коштів.

У відповідності до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Органом управління юридичної особи у формі товариства з обмеженою відповідальністю відповідно до ст. 145 Цивільного кодексу України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) та відповідно до ст. 62 Закону України Про господарські товариства (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) є, зокрема, директор.

Таким чином, оплата за навчання працівника здійснювалось Товариством за рахунок власних коштів, а не коштів третьої сторонньої особи.

У зв`язку з викладеним доводи апелянта про необхідність донарахування податку на додану вартість та військового збору через надання працівнику безоплатного (безкоштовного) навчання іншій третій сторонній особі комітенту є юридично неспроможним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення особою податкового правопорушення стосовно заниження 54397,45 грн. податку на доходи фізичних осіб та 3717,20 грн. військового збору є доведеним.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що правовідносини з приводу нарахування пені встановлені приписами ст.129 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу нарахування пені розпочинається: у порядку п.п. 129.1.1 ст. 129 Податкового кодексу України (при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки) - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); у порядку п.п. 129.1.2 ст. 129 Податкового кодексу України (при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок) - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); у порядку п.п. 129.1.3 ст. 129 Податкового кодексу України (при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом) - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Отже, законодавцем передбачено три процедури нарахування пені, а саме: 1) у порядку п. 129.1.1 ст. 129 Податкового кодексу України за рішеннями контролюючого органу, прийнятими по результатам податкової перевірки; 2) у порядку п. 129.1.2 ст. 129 Податкового кодексу України за рішеннями контролюючого органу, винесеним у випадках коли податкове зобов`язання визначається органом доходів і зборів у силу закону; 3) у порядку п.п. 129.1.3 ст. 129 Податкового кодексу України за самостійно поданими платником деклараціями.

При цьому, у кожному з зазначених випадків нарахування пені розпочинається виключно після настання події узгодження грошового зобов`язання з податку (збору).

Можливість нарахування пені на недоїмку (тобто на занижене платником грошове зобов`язання) від календарної дати закінчення певного звітного податкового періоду нормами Податкового кодексу України чітко не передбачена.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 р. по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та принципу верховенства права, згідно з яким національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі якості закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

У спірних правовідносинах пеня була нарахована контролюючим органом у зв`язку з проведенням податкової перевірки, виявленням факту заниження платником грошових зобов`язань з податку (збору), винесенням власних рішень про визначення грошових зобов`язань платника, тобто у порядку п.п. 129.1.1 ст. 129 Податкового кодексу України.

Отже, судовим розглядом підтверджено факт скоєння платником податкового правопорушення на суму 54397,45 грн. податку на доходи фізичних осіб та 3717,20 грн. військового збору, тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині з урахуванням показників штрафу у розмірі 25% від недоплати.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року по справі № 520/2544/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 10.09.2019 року