Справа № 360/2118/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року справа №360/2118/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білокуракінської районної державної адміністрації Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року (повне судове рішення складено 03 липня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/2118/19 (суддя в І інстанції Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білокуракінської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації (далі - Управління), в якому позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 02.04.2019 № 1188, яким ОСОБА_1 не призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління у вигляді повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання без дати та номеру, яким позивачу не призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви;

- зобов`язати відповідача включити ОСОБА_1 в списки осіб, які мають право на призначену щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання;

- зобов`язати Управління призначити позивачу за заявою щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Постанова № 505), на період з 03.03.2019 по 02.08.2019, а також виплатити заборгованість із цієї допомоги, що виникла за період її несплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона та її родина перебуває на обліку в Управлінні як внутрішньо переміщені особи.

На підставі заяви на сім`ю, відповідно до Постанови № 505, позивачу була призначена адресна грошова допомога.

Відповідач повідомив позивача про перерахунок адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі за вих. № 1188 від 02.04.2019 та припинення нарахування адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі. З таким рішенням позивач не згоден, вважає його протиправним та таким, що порушує її законні права, отже звернулась до суду з відповідним позовом.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління від 21.03.2019 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1

Визнано протиправним та скасовано повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання відповідача ОСОБА_1

Зобов`язано Управління призначити позивачу за заявою щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в розмірі, що передбачена постановою Постановою № 505 на період з 03.03.2019 по 02.08.2019 та виплатити заборгованість із цієї допомоги, що виникла за період її несплати.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 не повідомила Управління про придбання житла у власність в населеному пункті (с. Лизине), яке розташоване на підконтрольній території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та впродовж з 05.02.2016 у заявах про призначення щомісячної адресної допомоги надавала завідомо недостовірні дані. При цьому, позивач була обізнана про необхідність повідомляти відповідача про зміни, що впливають на виплату адресної допомоги та мала можливість повідомити про їх зміну.

Також наголошує, що змінами до Постанови № 505, які внесені Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370 (набула законної сили 03.07.2017), абз. 1 та 2 пункту 2 було змінено. Внаслідок чого, п.2 Постанови № 505 з 03.07.2017 визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Позивач придбала житло у с. Лизине, яке знаходиться на підконтрольній території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, що також підтверджує правомірність дій відповідача, проте, в свою чергу проігноровано місцевим судом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач висловила згоду з висновками місцевого суду, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила таке.

17.11.2014 позивачем отримано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №921012302, де зазначено фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.10а).

На підставі особистої заяви позивача від 17.11.2014 про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, рішенням відповідача від 25.11.2014 позивачу призначено допомогу на проживання з 17.11.2014 по 16.05.2019 (а.с.87,88).

13.07.2015 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися (а.с.89).

Рішенням відповідача від 15.07.2015 позивачу призначено допомогу на проживання з 13.07.2015 по 12.01.2016 (а.с.90).

05.02.2016 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися (а.с.91).

Рішенням від 10.02.2016 позивачу призначено допомогу на проживання з 05.02.2016 по 04.08.2016 (а.с.92).

29.08.2016 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися (а.с.93).

Рішенням від 05.09.2016 позивачу призначено допомогу на проживання з 29.08.2016 по 27.02.2017 (а.с.94).

01.03.2017 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися (а.с.95).

Рішенням від 16.03.2017 позивачу призначено допомогу на проживання з 01.03.2017 по 31.08.2017 (а.с.96).

01.09.2017 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися (а.с.97).

Рішенням від 20.10.2017 позивачу призначено допомогу на проживання з 01.09.2017 по 28.02.2018 (а.с.98).

01.03.2018 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися (а.с.99).

Рішенням від 28.03.2018 позивачу призначено допомогу на проживання з 01.03.2018 по 31.08.2018 (а.с.100).

03.09.2018 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися (а.с.101).

Рішенням від 14.09.2018 позивачу призначено допомогу на проживання з 03.09.2018 по 02.03.2019 (а.с.102).

28.02.2019 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про продовження виплати адресної допомоги, оскільки обставини для її виплати не змінилися (а.с.103).

Рішенням Управління від 21.03.2019 позивачу відмовлено у наданні допомоги переміщеним особам на проживання з таких підстав: сім`я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО (а.с.107).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.03.2019 на підставі Договору купівлі - продажу 28.01.2016 ОСОБА_1 придбано у власність (частка власності 1/1): житловий будинок 73,5 кв.м., який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.104-106).

Відповідачем позивачу направлено повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання (а.с. 108).

Крім того, відповідач склав Повідомлення про перерахунок державної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи, до якого додано розрахунок переплаченої суми (а.с.109-110).

Спірним питанням при розгляді цієї справи є правомірність прийняття відповідачем рішення від 21.03.2019 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, а також повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання.

Колегія суддів звертає увагу, що Повідомлення про перерахунок державної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи не є предметом позову в цій справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та є чинною на момент розгляду справи, далі - Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами частин 1-4, 7, 9, 10 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В матеріалах справи є відомості про отримання позивачкою довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка не скасована. Ця фактична обставина не оспорюється сторонами.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, визначений Постанвою № 505.

Відповідно до п. 2 Постанови № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

За приписами п.5 Порядку № 505 для отримання грошової допомоги (зокрема в разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу подання заяви та адреси, за якою подається заява, уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

У заяві зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги: прізвище, ім`я та по батькові; число, місяць, рік народження; серія, номер (у разі наявності) паспорта громадянина України, ким і коли виданий або серія, номер документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус; реєстраційний номер облікової картки платника податків (не зазначається фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному територіальному органу ДФС і мають відмітку в паспорті); інформацію про:

- зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування);

- наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

- наявність житлового приміщення, яке зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації;

- наявність у будь-якого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у розмірі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб;

- місце роботи осіб працездатного віку та час, з якого особа там працює;

- наявність у будь-якого з членів сім`ї інвалідності із зазначенням групи інвалідності.

За приписами п. 6 Постанови № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли:

будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;

будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Тобто, Постановою № 505 визначено вичерпний перелік підстав, з яких грошова допомога не призначається.

Відповідно до п. 12 Постанови № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі:

подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги;

надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом чотирьох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють;

зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи;

виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги;

у разі смерті внутрішньо переміщеної особи.

Встановивши обставини справи та застосувавши наведені норми права, які регулюють спірні правовідносини, а також приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, місцевий суд зробив висновок, що позивач є власником будинку в с. Лизине Білокуракинського району Луганської області, яке відноситься до населених пунктів, розташованих на території проведення антитерористичної операції.

Відтак, Управлінням не доведено належними доказами, що позивач чи члени його родини мають у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, отже право позивача на отримання допомоги є доведеним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками та зазначає таке.

Як підставу для задоволення позову місцевий суд визначив, що позивач є власником будинку в с. Лизине Білокуракинського району Луганської області, яке відноситься до населених пунктів, розташованих на території проведення антитерористичної операції.

Таке правове регулювання спірних правовідносин дійсно мало місце раніше, коли абзац другий пункту 6 Постанови № 505 був у такій редакції: «Грошова допомога не призначається у разі, коли:

будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Однак, змінами до Постанови № 505, які внесені Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370 (набула законної сили 03.07.2017), регулювання спірних правовідносин було відкореговано таким чином, що з тексту прибрано формулювання «райони проведення антитерористичної операції».

Як було зазначено судом вище, п. 6 Постанови № 505 визначає, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Село Лизине Білокуракинського району Луганської області розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Тому наявність у позивача у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення у цьому населеному пункті (якщо тільки воно не є придатним для проживання), є законною підставою для не призначення відповідачем ОСОБА_1 грошової допомоги за заявою останньої від 28.02.2019.

В той же час, для не призначення цієї грошової допомоги відповідач повинен був з`ясувати придатність такого житлового примішення для проживання, чого не зробив.

Так, Додатком до Постанови № 505 затверджено Акт обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), який складається комісією органу соціального заххисту населення, яка утворюється на підставі відповідного розпорядчого документа.

В матеріалах справи міститься копія акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 13.05.2019 № 214, складений за формою, затвердженою Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.04.2004 № 95, який підписано Старостою с. Лизине ОСОБА_2 . З цього акту вбачається, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у незадовільному стані, опалення та водопостачання відсутнє тощо (а.с.9зв).

Разом з тим, відповідно до листа Білокуранської селищної ради від 13.06.2019 № 12 Старостою с. Лизине ОСОБА_2 повідомлено відповідача, що умови проживання в будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є задовільними (а.с.72).

Отже, колегія суддів зазначає, що Управління, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи рішення про відмову позивачу у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, повинно було пересвідчитись у непридатності житлового приміщення, яке належить позивачу, та скласти відповідний акт технічного стану за передбаченою законодавством формою.

Таких доказів матеріали справи не містять, відтак рішення від 21.03.2019 про відмову позивачу у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, а також повідомлення про відмову у наданні позивачу допомоги переміщеним особам на проживання відповідачем є таким, що прийнято передчасно, без встановлення всіх фактичних обставин та не відповідає вимогам Постанови № 505.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є визнання протиправним рішення Управління від 21.03.2019 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 та повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, а також зобов`язання Управління повторно розглянути заяву позивача про продовження виплати адресної допомоги від 28.02.2019 з урахуванням висновків суду, які викладені в цій постанові.

У відповідності з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, що відповідно до вимог ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення з прийняттям нової постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою місцевого суду від 10 червня 2019 року було відстрочено позивачу сплату судового збору у цій справі у розмірі 768,40 грн., а рішенням від 03 липня 2019 року такі судові витрати було стягнуто з відповідача.

Враховуючи те, що апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, позовні вимоги фактично задоволені частково (2 з 4 вимог), судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно, тобто, по 384 грн. 20 коп. з кожної сторони.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білокуракінської районної державної адміністрації Луганської області - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі № 360/2118/19 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білокуракінської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області від 21.03.2019 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області Аксьоненко Ользі Олександрівні.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, від 28.02.2019 з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації (, пл. Шевченко, буд. 2А, смт Білокуракине, Луганська область, 92200) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 384 (трьохста вісімдесяти чотирьох) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 384 (трьохста вісімдесяти чотирьох) гривень 20 копійок.

Повне судове рішення - 10 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук