Справа № 580/917/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/917/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Кучми А.Ю., Пилипенко О.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, Звенигородського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській област про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області щодо нарахування, обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, викладені у вимозі про сплату боргу (недоїмки) в сумі 13918 грн. 04 коп. №Ф-393-53 від 06.11.2018;

- визнати протиправними дії Звенигородського управління ГУ ДФС у Черкаській області, викладені у вимогі про сплату боргу (недоїмки) в сумі 18832 грн. 40 коп. №Ф-393-53 від 04.02.2019;

- скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) коп. №Ф-393-53 від 06.11.2018 та №Ф-393-53 від 04.02.2019.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи. Зокрема, апелянт зазначає, що рішеннями судів в інших справах, які набрали законної сили, його визнано пенсіонером за віком на пільгових умовах та скасовані вимоги про нарахування сум недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Крім того, апелянт вказує на протиправність прийняття рішення про стягнення заборгованості Звенигородським управлінням Головного управління ДФС в Черкаській області, оскільки таке право є у Головного управління ДФС в Черкаській області, а не у його структурного підрозділу.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 31.01.2003 року виконавчим комітетом Ватутінської міської ради Черкаської області, перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

06 листопада 2018 року контролюючим органом позивачу сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-339-53 в сумі 13918 грн 04 коп.

В подальшому контролюючим органом позивачу сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску за 2018 рік №Ф-339-53 від 04.02.2019 в сумі 18832 грн 40 коп.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та зазначив, що право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу та таке право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року

№ 2464-VI ( далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Дана стаття передбачає виключний перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) трудові пенсії діляться на пенсії: за віком; за інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене ч. 1 ст. 12 Закону № 1788-ХІІ та ч.1 ст. 26 Закону №1058-ІV пов`язується, зокрема з досягненням 60 років.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII ( далі- Закон № 2262-ХІІ ) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, що фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VІ. Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом України у постанові від 15 квітня 2014 року справа № 21-59а14, постанові від 23 лютого 2016 року справа № 822/4655/14 та Верховним Судом у постанові від 10.04.2018 справа № 826/28012/15.

Щодо доводів апелянта про рішеннями судів в інших справах, які набрали законної сили, його визнано пенсіонером за віком на пільгових умовах та скасовані вимоги про нарахування сум недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то колегія суддів зауважує, що згідно з ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що обов`язковими для врахування адміністративним судом є саме обставини, наведені у рішенні в адміністративній, цивільній або господарській справі, яке набрало законної сили. Тобто преюдиційними є фактичні обставини, що мали місце у певних правовідносинах.

Так, висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій відповідача, які є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності дій відповідача не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, права надати їм власну оцінку.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про протиправність дій Звенигородського управління ГУ ДФС у Черкаській області щодо формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) в сумі 18832 грн. 40 коп. №Ф-393-53 від 04.02.2019 як структурним підрозділом ГУ ДФС у Черкаській області, з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 3-1частини 1статті 1 Закону № 2464-VІ органом доходів і зборів є центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Територіальним органом ДФС в контексті цієї норми та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 року № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» є Головне управління ДФС в Черкаській області.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) визначена в додатку 7 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженоїнаказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953 (далі - Інструкція №449).

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) містить графу для заповнення «найменування відповідного органу доходів і зборів та його місцезнаходження».

У вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-393-53 від 04.02.2019 у відповідній графі вказано ГУ ДФС Черкаській області (а.с.19).

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) містить графу для заповнення «найменування відповідного органу доходів і зборів, який вимагає сплатити (недоїмку, штрафи, пеню)».

У вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-393-53 від 04.02.2019 зазначено ГУ ДФС в Черкаській області.

Отже, вимогу сформовано уповноваженим органом щодо прийняття та надсилання вимог про сплату єдиного соціального внеску.

Також апелянт в апеляційній скарзі наголошує на невірному розрахунку відповідачем заборгованості зі сплати єдиного внеску, відсутність акту перевірки, однак колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Підставами позову позивачем було визначено відсутність в нього обов`язку зі сплати єдиного внеску як особи, що є фізичною особою-підприємцем, якій призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII та яка обрала спрощену систему оподаткування.

Натомість в апеляційній скарзі позивач зазначає нові підстави позову, які в суді першої інстанції не заявлялися та судом не розглядалися, що суперечить ч. 5 ст. 308 КАС України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) коп. №Ф-393-53 від 06.11.2018 та №Ф-393-53 від 04.02.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області сформовані правомірно.

Також, апелянт вказує на неправильне, на його думку визначення судом першої інстанції розміру судового збору, що підлягав сплаті позивачем при поданні позову, однак такі доводи апелянта на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, Звенигородського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській област про скасування вимоги.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 04.09.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді А.Ю.Кучма,

О.Є.Пилипенко