Справа № 826/9652/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 вересня 2019 року № 826/9652/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатуйте управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва (01010, м. Київ, провул. Бутишів (вул. А.Іванова), 19 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про скасування податкового повідомлення-рішення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатуйте управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва (надалі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м Києві (надалі також - відповідач), про скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 13.06.2018 року №2 винесене Головним управлінням ДФС у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2018 відкрито позовне провадження у справі.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що перевіряючими під час проведення перевірки, не надано належної оцінки наявними первинними документам та правомірність відображення витрат в бухгалтерських записами за Дт 949 та Кт 632. Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення прийнято не на підставі та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованими, прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, що має наслідком його неправомірність та є підставою для скасування.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав суду відзив на адміністративний позов, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 26.02.2018 р. по 17.05.2018р. на підставі направлень від 23.02.2018 р. №216/26-15-14-02-03, №217/26-15-14-02-03, від 26.02.2018 р. №494/26-15-14-06-03, №611/26-15-14-03, від 12.04.2018 р. №394/26-15-42-08, №395/26-15-42-08 виданого ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до пп. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75, ст. 77 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2017 року на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 09.02.2018 р. №2090 проведено документальну позапланову виїзну перевірку КП «Шляхово-експлуатуйте управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва податкового законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., валютного - за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2017 р.

За результатом перевірки складено акт від 24.05.2018 р. №26-15-14-02-03-3359115 (надалі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями), п. 10, п. 8 П(С)БО 7, п. 10, п. 11 П(С)БО 8 в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 48358 гри., в т. ч.: 2016 р. на суму 48358 гривень;

- п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI, із змінами і доповненнями (у редакції 2015р.), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 834147 гри., в т.ч.: травень 2015 р. на суму 147505 грн, червень 2015 р. на суму 94532 грн, липень 2015 р. на суму 496646 грн, вересень 2015 р. на суму 76828 грн, листопад 2015 р. на суму 18636 гривень;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, в частині - несвоєчасної реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до них в єдиному реєстрі податкових накладних;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 розділу ІІ Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено подання з порушенням встановлених строків Звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за січень, червень 2016 року;

- ч. 8 ст. 9 розділу ІІІ Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями та п. 6 ч. 3 р. IV «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, в результаті чого встановлено порушення порядку сплати єдиного соціального внеску за листопад 20.14 року та листопад 2016 року.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем подано заперечення на акт перевірки до ГУ ДФС у м. Києві, листом від 11.06.2018 р. №26834/10/26-15-14-02-03 контролюючий орган повідомив позивача, що висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.06.2018 р. №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 60448,00 грн в т.ч. за податковим зобов`язанням в сумі 48358,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 12090,00 грн.

Позивач вважає вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Під час перевірки відповідачем встановлено, що в рядку 2180 Декларацій «Інші операційні витрати» показників за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 відображено загальну суму 90398,0 тис. грн. на підставі договорів, додатків до договорів, накладних, актів, відомостей про нарахування заробітної плати, відомостей про виплату заробітної плати, рахунків - фактур, банківських документів з додатками, платіжних документів, карток бухгалтерських рахунків: 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», 66 «Розрахунки з оплати праці», 92 «Адміністративні /Витрати». 93 «Витрати на збут», 94 «Інші витрати» оборотно-сальдових відомостей встановлено заниження показника у рядку 2180 Декларацій «Інші операційні витрати» на загальну суму 268659 грн. у т.ч. по періодах: 2016 р. на суму 268659 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що на стр. 16 Газети «Експрес об`ява» №42 від 05.11.2015 р. Комунальним підприємством надано оголошення про намір отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного устаткування розташованого за адресою: м. Київ. вул. Староноводницька, 40-42.

Між позивачем (замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Юрлицо-2» (виконавець), з іншої сторони, 01.10.2015 р. укладено договір №3-01/01/10/15_1 про надання платних послуг екологічного (надалі по тексту - договір №3-01/01/10/15_1).

У відповідності до п. 1, п. 2 договору №3-01/01/10/15_1 замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання із виготовлення зазначених таблиці №1 документів на об`єкті замовника, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 40-42 (надалі - «послуги»). Таблиця №1: загальне обстеження об`єкту; Проведення розрахунків згідно затверджених методик; розробка карт об`єкта з експлуатацією джерел викидів; складання звіту з інвентаризації джерела викиду. Виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги, відповідно до вимог Закону України «Про охорону атмосферного повітря». Замовник бере на себе зобов`язання забезпечити виконавця повного комплектом документації необхідної для виконання послуги. Вартість виконання Послуг, зазначеної в п.п. 1 Договору становить 60000 грн. Оплата послуг може здійснюватися поетапно, але до повного виконання взятих на себе зобов`язання надати послуги виконавцем замовнику, та оплати надані послуги замовнику виконавцю.

Під час перевірки та до матеріалів справи Позивачем надано акт приймання - передачі наданих платних послуг згідно з договором №03-01/01/10/15_1 від 23.05.2016 р., з якого вбачається, що виконавець виконав, а замовник прийняв послуги передбачені в п.п. 1.1 Договору №03-01/01/10/15_1 від 01.10.2015р. Послуги надані якісно, у повному обсязі і в термін, що відповідають умовам Договору. Вартість викопаної Послуги за Договором становить 60000 грн., без ПДВ. Сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідач зазначає, що до перевірки надано Звіт з інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел Комунального підприємства який підписано Директором ТОВ «Юрлицо-2» Бон О . Р. та погоджено Начальником Комунального підприємства Сущенко В.О .

Таким чином, перевіркою встановлено, що вказаний Звіт розроблений ТОВ «Юрлицо-2» для Комунального підприємства з метою отримання останнім дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного устаткування розташованого за адресою: м. Київ, вул. Староноводницька, 40-42.

Дані операції Комунальне підприємство відображено в бухгалтерському обліку: Дт.949, Кт.631.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності викладені у Законі України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон України № 996).

Згідно п.2 ст.3 Закону України № 996, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, шо використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1Закону України № 996 Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам.

Порядок віднесення сум до витрат регламентовано Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 № 27/4248 (далі по тексту - П(С)БО 16 «Витрати»).

Відповідно до п.20 П(С)БО 16 «Витрати»: «До інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи»; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; інші витрати операційної діяльності".

Згідно з пунктів 7-9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.10.1999 року №242 нематеріальний актив, отриманий в результаті розробки, слід відображати в балансі за умов, якщо підприємство/установа має: намір, технічну можливість та ресурси для доведення нематеріального активу до стану, у якому він придатний для реалізації або використання; можливість отримання майбутніх економічних вигод від реалізації або використання нематеріального активу; інформацію для достовірного визначення витрат, пов`язаних з розробкою нематеріального активу. Якщо нематеріальний актив не відповідає вказаним критеріям визнання, то витрати, пов`язані з його придбанням чи створенням, визнаються витратами того звітного періоду, протягом якого вони були здійснені без визнання таких витрат у майбутньому нематеріальним активом. Не визнаються нематеріальним активом, а підлягають відображенню у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені: витрати на дослідження; витрати на підготовку і перепідготовку кадрів; витрати на рекламу та просування продукції на ринку; витрати на створення, реорганізацію та переміщення підприємств/установ або їх частини; витрати на підвищення ділової репутації підприємства/установи, вартість видань і витрати на створення торгових марок (товарних знаків).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що витрати на дослідження повинні відноситися в звітності до інших витрат у звітному періоді.

Судом встановлено, що сума в розмірі 60000,00 грн віднесена позивачем до витрат по рядку 2180 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати за 2016 рік та відображено в бухгалтерському обліку 23.05.2016 р., бухгалтерським записом за Дт 949 та Кт 631.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесено витрати в розмірі 60000,00 грн до «Інші операційні витрати».

Як вбачається з матеріалів справи, що між позивачем (замовник), з однієї сторони, та Компанією FBS GmbH (Fuhrpark Business Service GmbH, Берлін, Німнччина) (виконавець), з іншої сторони, укладено договори про надання послуг від 29.08.2016 р. №29/08 та від 29.08.2016 №29/29/08/01.

Відповідно до п. 1.1., п. 2.1, п.3.1, п. 4.1 договорів Виконавець зобов`язується виконати послуги по організації доставки снігоприбиральної машини, що раніше була у використанні в комплект із обладнанням, наданої м. Києву Урядом Федеральної Республіки Німеччини. Замовник зобов`язується здійснити оплату на умовах цього договору. Цей договір ступає в силу з моменту його підписання, належним чином уповноваженими представниками Сторін та діє до 31 грудня 2016 року. Загальна сума Договору складає 3500,0 євро. Замовник сплачує 100% вартості послуг Виконавцю на умовах передплати, згідно з виставленим інвойсом.

На виконання умов Договорів були поставлені машини: по договору від 29.08.2016 р. №29/08/01 машина - MAN, модель/тип - снігоприбиральна машина з пристроєм для розкидання та плуговим снігоочисником, шасі №: НОМЕР_2; по договору від 29.08.2016 р. №29/08 машина - MAN, модель/тип - снігоприбиральна машина з пристроєм для розкидання та плуговим снігоочисником, шасі №: НОМЕР_1 .

З Акту перевірки вбачається, що згідно платіжних документів в іноземній валюті: №1 від 09.09.2016 р. та №2 від 12.09.2016 р. позивачем перераховано загальну суму 208273 грн (еквівалент 3500 євро на дату перерахування коштів) на банківський рахунок нерезиденту Компанії FBS GmbH (Fuhrpark Business Service GmbH, Берлін, Німнччина) за послуги по організації доставки вищезазначених снігоприбиральних машин.

У відповідності до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністертсва фінансів України від 27.04.200 №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за №288/4509, (надалі - Положення (стандарт) 7) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (далі - основні засоби), а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності. Основні засоби - матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік). Об`єкт основних засобів - це: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством/установою. Строк корисного використання (експлуатації) - очікуваний період часу, протягом якого необоротні активи будуть використовуватися підприємством/установою або з їх використанням буде виготовлено (виконано) очікуваний підприємством/установою обсяг продукції (робіт, послуг).

Згідно з п. 10 Положення (стандарт) 7 первісна вартість безоплатно отриманих основних засобів дорівнює їх справедливій вартості на дату отримання з урахуванням витрат, передбачених пунктом 8 Положення (стандарту) 7.Первісною вартістю основних засобів, що внесені до статутного капіталу підприємства, визнається погоджена засновниками (учасниками) підприємства їх справедлива вартість з урахуванням витрат, передбачених пунктом 8 Положення (стандарту)

Абзацами 1 - 7 п. 8 Положення (стандарт) 7 встановлено що первісна вартість об`єкта основних засобів складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам активів та підрядникам за виконання будівельно-монтажних робіт (без непрямих податків); реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються в зв`язку з придбанням (отриманням) прав на об`єкт основних засобів; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням (створенням) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються підприємству/установі); витрати зі страхування ризиків доставки основних засобів; витрати на транспортування, установку, монтаж, налагодження основних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав безкоштовно снігоприбиральні машини, які, у відповідності до вимог законодавства, є об`єктами основних засобів, а отже, витрати по їх доставці відображаються в «Безоплатні оборотні активи».

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За приписами ч. 5 цієї статті Закону № 996-ХІV господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, який затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Зокрема, методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності закріплені у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248. Так, відповідно до положень п.п. 5 - 9 цього НП(С)БО витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

У відповідності до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ Кодексу.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що позивачем у 2016 р. занижено податок на прибуток на суму 208659,00 грн., а висновки контролюючого органу в даній частині є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині щодо скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 13.06.2018 року №2 на загальну суму 13500 грн, в т. ч. за податковим зобов`язанням на суму 10800 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2700 грн. В іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства «Шляхово-експлуатуйте управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва (01010, м. Київ, провул. Бутишів (вул. А.Іванова) задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13.06.2018 року №2 на загальну суму 13500 грн, в т. ч за податковим зобов`язанням на суму 10800 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2700 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) за рахунок державних асигнувань на користь Комунального підприємства «Шляхово-експлуатуйте управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва (01010, м. Київ, провул. Бутишів (вул. А.Іванова, ) судові витрати у розмірі 881 грн (вісімсот вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій