Справа № 300/731/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5638/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року, прийняте суддею Кафарським В.В. у місті Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі пенсійний орган, відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку доплати за вислугу років у розмірі 50% починаючи з 19.07.2017 та зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утриманні як судді у відставці на підставі довідок Івано-Франківського апеляційного суду за №04-12/103-19 від 25.02.2019, №04-12/100-19 від 25.02.2019, №04-12/101-19 від 25.02.2019, №04-12/102-19 від 25.02.2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку доплати за вислугу років у розмірі 50%, яка враховуються при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із збереженням відсотку нарахування щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.07.2017, 01.01.2018, 04.12.2018, 01.01.2019 відповідно, без обмеження граничного розміру із урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що посада стажиста Івано-Франківського міського суду, яку позивач займала з 01.08.1995 по 18.04.1999 не передбачала пільг, які б прирівнювались до стажу на посаду судді. Крім того, стаж зазначеної посади не враховувався й до стажу судді, який дає право на відставку.

Тому, позивача як призначено, так і обрано безстроково на посаду судді до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (№1402-VIII від 02.06.2016), а тому до останнього не можуть бути застосовані приписи ч.2 ст.137 вказаного Закону щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді.

Покликання позивача на постанову Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №819/1550/16 є помилковим, так як спір у ній між ТУ ДСА та судді, в аспекті визначення вірного відсотку надбавки за вислугу років та встановлення розміру заробітної плати працюючого судді.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи, суперечать нормам права, які регулюють спірні правовідносини та судовій практиці Європейського суду з прав людини.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом не взято до уваги, що жодних позовних вимог з приводу зарахування до стажу роботи на посаді судді роботу на посаді стажиста Івано-Франківського міського суду відповідно до ст.137 ч.2 Закону №1402-VIII від 02.06.16 нею не заявлялись.

Суть вимог полягає у тому, що період роботи стажистом слід зарахувати до стажу державної служби як судді у відставці на підставі Закону України «Про державну службу» та Порядку №283, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994.

Період роботи з 01.08.1995 по 18.04.1999 на посаді стажиста підлягає зарахуванню до стажу державної служби, як спеціалісту управління юстиції із необхідною юридичною освітою. Подібне передбачено в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №819/1550/16, судді у відставці, а не працюючого судді.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивач надала довідку з якої до моменту з відрахування зі складу суду їй виплачувалась надбавка в розмірі 40 відсотків. Надані нею довідки, які слід врахувати на її думку, не породжують правових наслідків, так як не мають зворотної дії в часі.

Суд першої інстанції підставно відкинув постанову Верховного Суду від 14.11.2018, так як у ній досліджувались інші правовідносини.

Наведено інші мотиви, які є подібними мотивувальній частині судового рішення.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи в апеляційному провадженні проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №02-7/30 від 22.06.1995 начальника управління юстиції в Івано-Франківській області була зарахована, як молодий спеціаліст, на посаду стажиста Івано-Франківського міського суду з 01.08.1995, з посадовим окладом згідно штатного розпису (75% посадового окладу судді) (а.с. 18).

Указом Президента України №0358/99 від 03.04.1999 позивача призначено на посаду судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області.

Наказом в.о. начальника управління юстиції в Івано-Франківській області №03-01/64 від 19.04.1999 позивача звільнено з 18.04.1999 з посади стажиста Івано-Франківського міського суду у зв`язку з призначенням суддею Богородчанського районного суду (а.с. 17).

Указом Президента України №346/2003 від 21.04.2003 позивача призначено на посаду судді Апеляційного суду Івано-Франківської області у межах п`ятирічного строку (а.с. 20).

Згідно записів трудової книжки позивача, ОСОБА_1 17.06.2004 обрана суддею безстроково на підставі постанови Верховної Ради України №1813-IV від 17.06.2004 та наказу №05-1/25 від 01.07.2004 (а.с. 25).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 11.07.2017 за №1999/0/15-17 у зв`язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області і наказом голови цього суду №138-ос від 18.07.2017 відраховано зі штату суду з 19.07.2017 (а.с. 12, 48).

20.07.2017 позивач подала до відповідача заяву про призначення/перерахунок пенсії та на її підставі з 20.07.2017 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 80% від заробітної плати 24 640,00 грн., що підтверджується протоколом №5372 від 26.07.2017 (а.с. 43, 44).

23.01.2019 позивач звернулася до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про зарахування їй як державну службу, періоду роботи на посаді стажиста Івано-Франківського міського суду та проведення перерахунку стажу, що впливає на вислугу років та відповідно на розмір довічного грошового утримання.

Головою апеляційного суду прийнято рішення про перерахунок стажу державної служби позивача та включено до нього період стажування позивача на посаду судді. Так, згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду за №к-4/2019 від 29.01.2019 стаж роботи позивача станом на 19.07.2017, який дає право на одержання доплати за вислугу років становить 21 рік 11 місяців 19 днів (50%) та включає в себе, зокрема, період роботи на посаді стажиста Івано-Франківського міського суду з 01.08.1995 по 18.04.1999 3 роки 8 місяців 18 днів (а.с. 15).

25.02.2019 позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додала довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №04-12/103-19 від 25.02.2019, №04-12/100-19 від 25.02.2019, №04-12/101-19 від 25.02.2019 та №04-12/102-19 від 25.02.2019 (а.с. 28-31).

01.04.2019 відповідач листом відмовив ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаних довідок, оскільки станом на час набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким зокрема, статтю 137 доповнено частиною 2, позивач не працювала суддею і доплата за вислугу років на час її роботи не встановлювалась (а.с. 14).

Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови перерахувати пенсію протиправними, позивач звернулася до суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку доплати за вислугу років у розмірі 50% починаючи з 19.07.2017 є правомірними, виходячи з наступного.

Незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України - частина 1 статті 126 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 (далі Закон України №2862-XII) (в редакції на час обрання позивача на посаду судді безстроково) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Згідно частини 4 статті 43, частиною 6 статті 44 Закону України №2862-XII (в редакції на час обрання позивача на посаду судді безстроково), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що посада стажиста Івано-Франківського міського суду, яку позивач займала з 01.08.1995 по 18.04.1999 згідно законодавства (в редакції на час обрання позивача на посаду судді безстроково) не передбачала пільг, які б прирівнювались до стажу на посаду судді. Крім того, стаж зазначеної посади не враховувався й до стажу судді, який дає право на відставку.

Відповідно до частини 6 статті 47 та пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 (чинного на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно пункту 25 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1402-VIII), який діяв на час звільнення позивача у відставку, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно статті 137 Закону України №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» внесені зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, яку доповнено частиною другою, в якій зазначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання) - абзац 4 пункту 34 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Таким чином, стаж роботи на посаді судді, призначеного чи обраного на посаду до набрання чинності Закону №1402-VIII, визначається відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), а тому до ОСОБА_1 не можуть бути застосовані приписи частини 2 статті 137 Закону №1402 щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді.

Відповідно до статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим законом, та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями цього Закону передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. На думку суду, питання поставлене стороною позивача більше стосується перерахунку, колиб позивачу виплачувалась пенсія, а не щомісячне довічне грошове утримання, що має місце в досліджуваних правовідносинах.

Апеляційний суд також не приймає до уваги покликання апелянта на постанову Верховного Суду від 14.11.2018 по справі №819/1550/16, позаяк спір в даній справі не стосується вирішення питання щодо перерахунку органами Пенсійного фонду України раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді з врахуванням оновленої надбавки за вислугу років, а стосуються трудових відносин територіального управління Державної судової адміністрації та судді, щодо визначення вірного відсотку надбавки за вислугу років та встановлення розміру заробітної плати працюючого судді.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В досліджуваних правовідносинах стороною відповідача доведено правомірність дій та рішень, позаяк частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом з тим, виходячи з аналізу вказаних вище правових норм, відсутня законодавча норма, яка б дозволяла провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку доплати за вислугу років, причому, до вислуги років має бути зарахований стаж державної служби на посаді стажиста суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, судом проаналізовано також правові висновки, що сформовані в постанові Великої палати Верховного Суду від 01.11.2018 у справі №9901/548/18.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 300/731/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич