Справа № 160/3331/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2019 року Справа № 160/3331/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
12 квітня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з вимогами про скасування податкової вимоги від 23 січня 2019 року № 2262-53.
Позивачем в обгрунтування заявлених вимог зазначено, що вона не отримувала податкові повідомлення-рішення за адресою реєстрації, тому вважає, що податковий борг є неузгодженим. Крім того, зазначені грошові зобов`язання позивачем самостійно не обчислювались та відповідна податкова декларація не подавалась до органів ДФС. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для скасування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року адміністративний позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків адміністративного позову.
Позивачем, у встановлений судом строк, усунуто недоліки адміністративного позову, а саме надано до суду заяву та уточнений адміністративний позов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року відкрито провадження у справі № 160/3331/19 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Головним управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкову вимогу від 23 січня 2019 року форми «Ф» №2262-53 у сумі 14 325,61 грн. ( чотирнадцять тисяч триста двадцять п`ять гривень шістдесят одна копійка) з податку на доходи фізичних осіб у сумі 11 058,92 грн. та з військового збору у сумі 3 266,69 грн.
Податкова вимога № Ф-2262-53 від 23.01.2019 року отримана позивачем 20 лютого 2019 року засобами поштового зв`язку.
ОСОБА_1 вважає податкову вимогу про сплату боргу протиправною через неузгодженість податкового боргу.
Правомірність податкової вимоги є предметом розгляду в даній адміністративній справі.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано Конституцією України та податковим кодексом України.
Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (підпункт 14.1.153 пункту 14.1).
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1).
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1).
Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України).
Пунктом 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку (п.46.1 ст. 46 ПК України).
Згідно до п.п. 36.1 - 36.3 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з п. 14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 59 Податкового кодексу України, (у редакції, чинній на момент спірних відносин) передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно з п. 59.4. ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінюючи усі докази, досліджені судом у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Позивач вважає, що податкова вимога від 23 січня 2019 року № Ф- 2262-53 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивачем не отримано податкових повідомлень рішень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та вона заперечує податковий борг у сумі 14 325,61грн.
05 серпня 2019 року відповідач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме:
-докази направлення позивачу податкових повідомлень-рішень від 05.12.2018року.
Матеріалами справи встановлено, що зазначені податкові повідомлення- рішення направлено позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Зазначений конверт повернувся на адресу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не врученим з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання».
Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області направлено зазначені повідомлення-рішення на адресу : АДРЕСА_1 .
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 58.2 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.
У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допушену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
В свою чергу, право на направлення податкової вимоги у податкового органу виникає виключно у разі наявності податкового боргу.
В даному випадку, відповідач не узгодив нараховані самостійно на підставі податкових повідомлень-рішень грошові зобов`язання, та не мав права направляти податкову вимогу про їх сплату.
В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити повністю.
Скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 23 січня 2019 року № 2262-53.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська