Справа № 500/1639/19
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1639/19

06 вересня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Канюка Н.В.

представника відповідача Смик А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГГоловного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - відповідач), в якій просить:

визнати неправомірними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника за померлого діда ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника за померлого діда ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на підставі поданої 15.12.2018 року заяви про призначення/перерахунок пенсії встановленого зразку (додаток 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника за померлого діда відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", надавши необхідні документами. Батьки позивача є непрацездатними, оскільки досягли встановленого законом пенсійного віку. Водночас, дідусь позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання пов`язаного з захистом батьківщини.

На думку позивача, відповідачем листом від 19.04.2019 року №6918/05 безпідставно повідомлено про відсутність можливості призначити пенсію згідно поданих документів, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.07.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 24.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 20.08.2019 року.

На виконання вимог вказаної ухвали, 08.08.2019 року на адресу суду надійшов відзив Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (а.с.28-29). Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ОСОБА_1 не представлено довідки уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебуванні на утриманні, а також копії свідоцтва про смерть батьків або інші документи, які підтверджують відсутність батьків (у разі призначення пенсії братам, сестрам, онукам). За відсутності вказаних документів, немає можливості призначити позивачу пенсію по втраті годувальника за померлого діда відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 20.08.2019 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допущено заміну відповідача Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Відкладено розгляд справи на 06.09.2019 року.

На адресу суду 02.09.2019 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених у позові (а.с.4-9) та відповіді на відзив (а.с.32-35).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві (а.с.28-29) та запереченні (а.с.50-52). Наголосив, що враховуючи той факт, що позивачем не було надано повного переліку документів, в тому числі на підтвердження перебування на утриманні діда до 16.08.1982 року, в Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не було правових підстав для призначення пенсії по втраті годувальника, а відтак діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 з 02.06.1993 року визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи довічно, що підтверджується випискою із акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ВТЕ-12 №085580 (а.с.68), та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Батьками позивача є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчать свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.11.1975 року (а.с.65) та свідоцтво про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 від 29.07.1975 року (а.с.64).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 від 17.10.1950 року (а.с.66) дідом позивача є ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 22.05.2018 року (а.с.63).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2158 від 06.08.2018 року, захворювання і причина смерті ОСОБА_2 пов`язані із захистом батьківщини (а.с.60).

Позивач 15.12.2018 року звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника за померлого діда відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с.58).

Згідно розписки-повідомлення (а.с.59) ОСОБА_1 до заяви було додано: копії аркушів паспорта серії НОМЕР_5 від 02.02.2002 року (а.с.10), копію картки платника податків (а.с.11), витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2158 від 06.08.2018 року (а.с.60), нотаріально завірені копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.11.1975 року (а.с.65), свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 від 17.10.1950 року (а.с.66), свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 від 29.07.1975 року (а.с.64), свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 22.05.2018 року (а.с.63).

Листом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 09.01.2019 року №6918/05 повідомлено, що згідно порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" подаються довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебуванні на утриманні, а також копії свідоцтва про смерть батьків або інші документи, які підтверджують відсутність батьків (у разі призначення пенсії братам, сестрам, онукам). Таким чином, призначити пенсію згідно поданих позивачем документів немає можливості (а.с.14).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приписами ч.2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Приписами ч.1 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Положеннями ст.29 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 19.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) визначено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Згідно п."а" ч.4 ст.30 Закону №2262-ХІІ непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

В свою чергу, ст.31 Закону №2262-ХІІ передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

За вказаними наведеними законодавчими нормами, члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок) затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року N 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за N 135/13402.

Пунктом 10 вказаного порядку визначено, що для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про смерть годувальника; витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю; висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби); довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; документи, передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку.

Для призначення пенсії в разі втрати годувальника особам, зазначеним у пункті "а" статті 30 Закону, додатково подаються такі документи: копія свідоцтва про народження; довідка з навчального закладу про навчання із зазначенням дати його закінчення, а також про перебування на повному державному утриманні; довідка Лікарсько-консультативної комісії про визнання дитини інвалідом або довідка МСЕК про визнання особи інвалідом з дитинства; копії свідоцтв про смерть батьків або інші документи, які підтверджують відсутність батьків (у разі призначення пенсії братам, сестрам, онукам); рішення суду про всиновлення; копія рішення про опіку чи піклування (у разі призначення пенсії дітям, які втратили обох батьків).

Отже, для вирішення питання щодо переведення на пенсію по втраті годувальника, існує певний алгоритм дій, а саме: особа повинна звернутися з заявою, а також надати відповідний встановлений законодавством пакет документів на підтвердження усіх обставин. Після вчинення особою таких дій, орган пенсійного фонду перевіряє документи і вирішує питання щодо поданої заяви.

Як вбачається з матеріалами справи, за результатами розгляду заяви про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника за померлого діда відповідно до Закону №2262-ХІІ, відповідачем листом від 09.01.2019 року №6918/05 повідомлено про неможливість призначити пенсію позивачу за відсутності довідки уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебуванні на утриманні, а також копії свідоцтва про смерть батьків або інші документи, які підтверджують відсутність батьків (у разі призначення пенсії братам, сестрам, онукам).

Суд враховує, що позивач 02.06.1993 року визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи довічно, а відтак відноситься до непрацездатних членів сім`ї в розумінні п."а" ч.4 ст.30 Закону №2262-ХІІ, як онук ОСОБА_2 , причина смерті якого 14.08.1982 року пов`язана із захистом батьківщини, оскільки став особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Разом з цим, обов`язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262- ХІІ, є не тільки належність до переліку непрацездатних осіб, а й перебування на утриманні померлого до 14.08.1982 року, або допомога померлого була постійним і основним для них джерелом засобів до існування.

Натомість, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивач не надав ні відповідачу, звертаючись для призначення пенсії в разі втрати годувальника, ні суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Суд відзначає, що у відповідача правомірно виникли об`єктивні сумніви, щодо перебування позивача на утриманні померлого до 14.08.1982 року, чи допомога померлого була постійним і основним для нього джерелом засобів до існування, оскільки до 14.08.1982 року батьки позивача були працездатного віку і доказів зворотнього позивачем не надно, а судом не здобуто.

Таким чином, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про відсутність належних правових підстав у відповідача для переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з огляду на надання встановленого законодавством необхідних документів, а саме на підтвердження перебування позивача на утриманні померлого.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За наслідками судового розгляду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи та оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки в ході судового розгляду знайшло підтвердження правомірності оспорюваних дій відповідача щодо відсутності сукупності необхідних обов`язкових умов для набуття позивачем права на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та визнає такими, що прийняті згідно вимог ч.2 ст.2 КАС України, доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду, у зв`язку з чим позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Керуючись ст.139, 241-246, 250, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3 м.Тернопіль, 46001, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.