Справа № 2а-17600/12/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про встановлення судового контролю

05 вересня 2019 року м. Київ № 2а-17600/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., секретаря судових засідань Шевченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про встановлення судового контролю за виконанням постанови у справі

за позовом ОСОБА_1

до третя особаНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Голова комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цай Володимир Миколайович

провизнання протиправним і скасування наказу від 26.11.2012р. №515-к,

прийняв до уваги таке:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року № 515-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано ОСОБА_1 таким, що був звільнений з посади заступника директора Інспекційного департаменту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України за п. 1 статті 40 КЗпП України з 21 квітня 2016 року. Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 306 004,50грн. (триста шість тисяч чотири гривні, 50 копійок). Допущено негайне виконання постанови в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 року касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінено, в абзаці четвертому резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року замість суми в розмірі « 306004,50 гривень (триста шість тисяч чотири гривні, 50 копійок)» зазначити суму в розмірі « 304215 (триста чотири тисячі двісті п`ятнадцять) гривень». В решті судові рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України (редакції, чинній на момент прийняття постанови Вищим адміністративним судом України) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Як слідує з вступної частини постанови Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017, останню прийнято у відкритому судовому засіданні. Тобто, у зв`язку з наведеними вище нормами права, датою набрання законної сили вказаної постанови є дата її прийняття, а саме - 05.07.2017.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язок державного органу не пов`язаний безпосередньо з отриманням додаткових документів та вказівок. Зазначене базується на вимогах ст. 129 Конституції України та ст.ст. 370, 372 Кодексу адміністративного судочинства України які передбачають, виконання рішення суду не зважаючи на звернення позивача до органів виконавчої служби.

У той же час, дійсно, законодавством передбачена процедура примусового виконання судових рішень, що складається, зокрема, з Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р., Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII від 02.06.2016 р. та інших нормативних актів, спрямованих на виконання зобов`язань держави України перед Радою Європи, що стосується стану виконання судових рішень в країні.

Зокрема Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-11, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-111, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви" (<...>), заява N 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84). Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Поміж тим самостійно боржник по справі рішення суду не виконував, що змусило стягувача отримати 03.09.2018 виконавчий лист та розпочати процедуру примусового виконання судового рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто стягувач різними способами з 05.07.2017 по цей день намагається відновити своє порушене право, але постанова Вищого адміністративного суду України відповідачем не виконана.

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що в період з дати прийняття постанови Вищим адміністративним судом України № 2а-17600/12/2670, відповідач подавав до судів (ВАСУ, ОАСК) ряд заяв, серед яких є і такі, які перешкоджають виконанню постанови суду.

Крім того, варто зазначити, що відповідачем надано суду матеріали з адміністративної справи, де останній оскаржує дії казначейства вчинені по примусовому виконанні виконавчого листа виданого в рамках справи № 2а-176000/12/2670.

Відповідно до ч. 3 ст. 129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У даному випадку суд констатує невиконання постанови суду від 05.07.2017 року, всупереч вимогам статті 129-1 Конституції України. Так, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про вчинення ним будь-яких дій на виконання згаданого судового рішення. Тобто, подача різного роду заяв, що перешкоджають виконанню рішення суду, може свідчити про умисні такі дії відповідача задля досягнення результату невиконання постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як зазначалося вище, положеннями п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення

Натомість, як встановлено судом, станом на 05.09.2019 постанова Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 № 2а-17600/12/2670 протягом тривалого часу не виконана з причин, не залежних від стягувача та органів примусового виконання.

З урахуванням наведеного, суд зобов`язаний застосувати заходи процесуального контролю.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України", пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України", пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України", тощо).

З урахуванням наведеного та враховуючи тривалість не виконання відповідачем постанови суду і відсутність вмотивованого пояснення щодо причин затримки та бездіяльності органу у проміжках часу між набранням постановою законної сили та часом постановлення даної ухвали, суд вважає за необхідним встановити судовий контроль за виконанням постанови суду.

Крім того, зазначені підстави невиконання судового рішення від 05.07.2017 року по справі № 2а-17600/12/2670 відповідачем свідчать, про можливе затягування виконання останнім судового рішення, що може бути кваліфіковано як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, серед іншого, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Так, стаття 45 КАС України зобов`язує учасників судового процесу та їхніх представників добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання … виконанню судового рішення;

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Варто зазначити, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду можливе на будь - якій стадії розгляду справи, аж до його повного виконання. Застережень щодо зворотного положення статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України не містять.

Крім того, слід звернути увагу відповідача, що суть спору стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача. Так, Кримінальним Кодексом України, ст. 175 передбачена кримінальна відповідальність за безпідставну невиплату заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої установленої законом виплати громадянам більш як за один місяць, вчиненої умисно керівником підприємства, установи або організації незалежно від форми власності чи громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності.

Також ст. 382 цього Кодексу передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Висновки про наявність таких порушень суд може зробити на підставі всебічного та поновного дослідження матеріалів справи, зокрема і звіту суб`єкта владних повноважень, на виконання рішення суду про встановлення судового контролю.

Враховуючи все вище наведене, керуючись положеннями ст.ст. 249, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Встановити судовий контроль за виконанням постанови Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 № 2а-17600/12/2670.

Зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг повідомити суд про виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 № 2а-17600/12/2670 протягом 10 календарних днів з моменту постановлення даної ухвали.

Ухвала, відповідно до змісту ч. 2 ст. 256 та п. 5 ч. 1 ст. 294 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена лише у випадку порушення правил підсудності.

Суддя Р.О. Арсірій