Справа № 460/402/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7345/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,
з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,
розглянувши в судовому засіданні в місті Львові заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнівський спецкар`єр» про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі № 460/402/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнівський спецкар`єр» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року апеляційну скаргу ГУ ДФС у Рівненській області залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі № 460/402/19 без змін.

27 серпня 2019 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат у розмірі 10500 грн., а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. та витрати, пов`язані з прибуттям до суду, у розмірі 500 грн.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування сплаченого судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частини третьої статті 252 КАС суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями частин першої, другої та третьої статті 134 КАС передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У частині четвертій вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частин шостої та сьомої у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті (щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, наданими послугами, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягу наданих послуг, ціною позову та іншого) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року № 155) «Про граничні розміри компенсації витрат , пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» граничний розмір витрат в адміністративній справі, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 затверджено Інструкцію про службові відрядження в межах України та за кордон (зареєстрована в Міністерстві юстиції 31 березня 1998 року за № 218/2658).

Згідно пункту Розділу ІІ «Порядок відрядження в межах України» даної Інструкції витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Відрядженому працівникові відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де постійно працює відряджений працівник, або до місцеперебування у відрядженні.

За наявності декількох видів транспорту, що зв`язує місце постійної роботи з місцем відрядження, адміністрація підприємства може запропонувати відрядженому працівникові вид транспорту, яким йому слід користуватися. У разі відсутності такої пропозиції працівник самостійно вирішує питання про вибір виду транспорту.

27 серпня 2019 року судом апеляційної інстанції зареєстровано заяву позивача про ухвалення додаткового рішення. У додатках наявні копія акта прийому-передачі наданих послуг № 2 від 21.08.2019 року, копія рахунку № 21/08/09 від 21.08.2019 про оплату наданих послуг, копія платіжного доручення № 1077 від 23.08.2019 про оплату послуг адвоката та копії електронних квитків №№ 9007649, 2373875 від 20.08.2019 та від 21.08.2019, які підтверджують те, що позивачем понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень та витрати пов`язані з прибуттям до суду в розмірі 500 гривень.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У постанові від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи із приписів частин шостої і сьомої статті 134 КАС України та відсутності будь-яких застережень щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу зі сторони відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що такі належним чином підтверджені, співмірні із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, а тому підлягають відшкодуванню у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 252, 321, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнівський спецкар`єр» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнівський спецкар`єр» 10500 (десять тисяч п`ятсот) гривень понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з прибуттям до суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 06.09.2019