Справа № 640/16233/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

06 вересня 2019 року м. Київ № 640/16233/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрянська Я.І., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до Державного бюро розслідувань
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного бюро розслідувань в якому просив:

1. визнати протиправною бездіяльності директора ДБР Труби P.M., щодо належного розгляду і вирішення звернення позивача від 01.07.19 вх. № К- 4336/ОП по суті викладених там вимог;

2. зобов`язати відповідача:

- видати наказ ( розпорядження ) відповідному підрозділу внутрішнього контролю ДБР на проведення службового розслідування для з`ясування причин допущення слідчими ТУ ДБР у м. Києві процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, про які ідеться у звернення від 1.07.19 вх. № К-4336/ОП, та умов, що сприяли незаконній поведінці слідчих;

- направити копію наказу ( розпорядження) Директора ДБР на проведення службового розслідування у мою поштову адресу;

- забезпечити участь позивача у службовому розслідуванні, для чого передбачити у відповідному наказі ( розпорядженні) директора ДБР, на проведення службового розслідування, заходи по забезпеченню умов для реалізації мною можливості:

особисто викласти аргументи службовій особі підрозділу внутрішнього контролю ДБР, що безпосередньо перевіряв викладені мною факти, та брати участь у їх перевірці;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті службовою особою підрозділу внутрішнього контролю ДБР, яка проводить службове розслідування;

знайомитися із матеріалами службового розслідування;

бути присутнім на засіданні Дисциплінарної комісії ДБР, що буде приймати рішення за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування.

- надати письмову відповідь на моє звернення від 1.07.19 вх. № К - 4336/ОП у який навести:

відомості про встановлені, за результатами службового розслідування, причини допущення слідчими процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, про які ідеться у звернення від 1.07.19 вх. № К-4336/ОП, та з`ясовані службовим розслідуванням умови, що сприяли цим помилкам;

зміст рішення Дисциплінарної комісії ДБР за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування;

зміст рішення Директора ДБР з приводу виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до службових осіб ТУ ДБР у м. Києві, винних у неефективності і надмірній тривалості досудового розслідування у вказаних вище кримінальних провадженнях;

зміст рішення директора ДБР щодо заходів, які необхідно вжити для усунення виявлених службовим розслідуванням недоліків у роботі ТУ ДБР у м. Києві.

Вирішуючи питання наявності підстав для відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії"). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах встановлює Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС)

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно пункту 2 частини другої згаданої статті юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо неналежного, на його думку, розгляду і вирішення звернення позивача, яке стосувалось процесуальних помилок слідчих в межах кримінальних проваджень № 0000415 (№ 0000101) та № 0000309 та вимогою проведення службового розслідування щодо таких слідчих.

Водночас, оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Так, за приписами пункту 1 частини 1 статті 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 306 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Конституційний Суд України в Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1666а15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №826/13340/15.

За таких обставин, суд зазначає, що заявляючи вимоги про визнання протиправною бездіяльності директора ДБР Труби P.M., щодо належного розгляду і вирішення звернення позивача та звертаючись з вимогою покласти на останнього обов`язок призначити службове розслідування, позивач фактично оскаржує дії (рішення, бездіяльність) посадових осіб відповідача щодо проведення досудового розслідування, протиправністю яких і обґрунтовано позов.

Водночас, як зазначалося, оскарження дій слідчого здійснюється за правилами КПК, а тому позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вищевикладене узгоджується з позицією Шостого апеляційного адміністративного суду викладеною в постанові від 23.07.2019р. у справі № 640/8720/19.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На виконання вимоги, зазначеної у ч. 6 ст. 170 КАС України, є необхідним роз`яснити позивачу, що розгляд позовної заяви має здійснюватися за правилами КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 248 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом з адміністративним позовом, доданими до нього матеріалами невідкладно надіслати особі, яка їх подала.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська