Справа № 754/6349/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/6349/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лісовська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Шурка О.І.,

Степанюка А.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.08.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Михайлішина Станіслава Станіславовича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Михайлішина Станіслава Станіславовича, у якому просив скасувати постанову серії ЕАВ № 1087913 від 21.04.2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 125 КпАП України, у вигляді попередження та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.08.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Михайлішина С.С. від 21.04.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КпАП України.

У частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, а в іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.08.2019 залишити без змін.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі скаржник не погоджується з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.08.2019 лише в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції, відмовляючи в стягненні витрат на професійну правничу допомогу адвоката, виходив з того, що подані докази не підтверджують факт сплати позивачем коштів за договором від 01.04.2019, додатковою угодою від 25.04.2019 та понесення відповідних витрат. Крім того, позивачем не доведено, що витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000,00 грн. пов`язані із розглядом справи № 754/6349/19.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами. Такий висновок висвітлений у постанові від 17.10.2018 у справі № 301/1894/17.

Так, на підтвердження фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано до суду першої інстанції: належним чином завірену копію договору про надання професійної правничої допомоги від 01.04.2019; додаткову угоду № 2 від 25.04.2019 до договору про надання правничої допомоги. Крім того, в матеріалах справи наявні належним чином завірена копія свідоцтва Коваль Г.М. про право на заняття адвокатською діяльністю від 05.06.2019 № 70 серії № 7825/10, а також, ордер серії КС № 467679 на надання правової допомоги. (а. с. 5-6, 8, 36-38)

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про розподіл судових витрат на професійну допомогу адвоката не підлягає задоволенню, оскільки подані докази не підтверджують саме факт сплати позивачем коштів за договором від 01.04.2019, додатковою угодою від 25.04.2019 та понесення відповідних витрат, що у свою чергу, позбавляє суд можливості пересвідчитись у виконанні умов договору та реальне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та підтвердження відповідним документом (платіжне доручення, квитанція тощо).

Таким чином, апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та жодним чином не розкриває у чому саме судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального/процесуального права.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено помилкового вирішення справи в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.08.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Шурко О.І.

Степанюк А.Г.