Справа № 440/453/19
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 р.Справа № 440/453/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 (повний текст складено 10.06.2019, головуючий суддя І інстанції Шевяков І.С., м.Полтава) по справі № 440/453/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила визнати протиправною та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-5475-50 від 27.11.2018 на суму 10083 грн. 61 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-5475-50 від 12.03.2019 на суму 17355 грн 21 коп.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 задоволено в повному обсязі адміністративний позов.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступного.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) 03.10.2006 зареєстрована у встановленому законом порядку як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку, є платником єдиного податку з 01.04.2013.

Зареєстрованими видами діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є: 69.10 Діяльність у сфері права.

У свідоцтві платника єдиного податку серії НОМЕР_2 також вказано такий вид господарської діяльності за КВЕД як: 70.11 Консультування з питань комерційної діяльності.

Відповідно до довідки про взяття на облік платника податків від 01.02.2015 №296, платник податків р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , фізична особа-підприємець, арбітражний керуючий ОСОБА_1 взята на облік контролюючих органів з 05.10.2006 за №2172.

У період з 26.02.2015 по 28.02.2018 позивач мала статус особи з інвалідністю, у зв`язку з чим була звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ, єдиний соціальний внесок) як фізична особа-підприємець.

Після скасування інвалідності (з 28.02.2018) ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Вищим навчальним закладом укоопспілки "Полтавський університет економіки і торгівлі", 3-ою міською клінічною поліклінікою м. Полтава, Приватним підприємством "Полонез-Авто", Приватним підприємством "Поліфарб", Приватним виробничо-комерційним підприємством "Пружини Сервіс", Приватним підприємством, якими виробничо-комерційна фірма "Оліка".

Зазначеними роботодавцями позивача протягом 2018 року було сплачено за застраховану особу ОСОБА_1 єдиний внесок у таких розмірах:

- 3-я міська клінічна поліклініка м. Полтава сплатила ЄСВ за ОСОБА_1 у 2018 році на загальну суму 13560,31 грн,

- Приватне підприємство "Полонез-Авто" - на загальну суму 1983,14 грн,

- Приватне підприємство "Поліфарб" - на загальну суму 1981,73 грн,

- Приватне виробничо-комерційне підприємство "Пружини Сервіс" - на загальну суму 1034,03 грн,

- Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма "Оліка" - на загальну суму 3070,86 грн

- Вищий навчальний заклад укоопспілки "Полтавський університет економіки і торгівлі" - на загальну суму 2681,14 грн (борг - 555,72 грн).

Разом з тим, з огляду на наявність у позивача статусу особи, яка займається незалежною професійною діяльністю, та вважаючи, що Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не передбачено пільг для самозайнятих осіб щодо обов`язку сплачувати ЄСВ, 27.11.2018 ГУ ДФС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-5475-50 на суму 10083,61 грн.

Не погодившись з правомірністю вказаної вимоги, позивач оскаржила її в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги рішенням Державної фіскальної служби України від 21.01.2019 №3112/6/99-99-11-09-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.11.2018 № Ф-5475-50 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

В подальшому, у зв`язку зі збільшенням суми боргу 12.03.2019 ГУ ДФС у Полтавській області складено нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 12.03.2019 № Ф-5475-50 на суму 17355,21 грн., якою визначена сума заборгованості зі сплати ЄСВ станом на 28.02.2019, що також включає борг, раніше нарахований вимогою № Ф-5475-50 від 27 листопада 2018 року.

Не погоджуючись із вищевказаними вимогами про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску позивач звернулася до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача про наявність у ФОП ОСОБА_1 обов`язку сплачувати ЄСВ за себе як за ФОП та самозайняту особу, не ґрунтується на чинному законодавстві.

Також суд першої інстанції відмітив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Позивач протягом 2018 року (після втрати статусу особи з інвалідністю) була найманим працівником, за яку роботодавцями було нараховано ЄСВ на її заробітну плату, позивач не провадила незалежну професійну діяльність та не отримувала від неї доходу, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи в розумінні закону.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Із матеріалів справи слідує, що фактично спір виник з приводу того, чи наявний у позивача обов`язок зі сплати ЄСВ за двома підставами, а саме: як фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування - окремо; та особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність з одного і того ж виду діяльності за КВЕД - окремо; при тому, що діяльність вчинена нею за наявності такого подвійного статусу, співпадає.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені положеннями Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Згідно із ч.1 ст.2 Закону №2464 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4, п.5 ч.1 ст.4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

В той же час, саме положеннями Податкового кодексу України (далі - ПКУ) дано визначення поняттю «незалежна професійна діяльність» тощо, а також передбачено обов`язок і порядок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі.

Відповідно до п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч.5 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до положень п. 178.1, п. 178.2 ст. 178 Податкового кодексу України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із п. 65.2 ст. 65 Податкового кодексу України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Відповідно до п.п.65.4.4 п. 65.4 ст. 65 Податкового кодексу України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як фізична особа-підприємець.

Отже, законодавством розмежовується поняття «фізична особа-підприємець» та «особи, які провадять незалежну професійну діяльність». При цьому, положеннями Закону № 2464, який є спеціальним у сфері забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не визначеного такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, а тому порядок обліку та сплати єдиного внеску таким платником положеннями Закону №2464 не передбачений.

Крім того, з аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що діяльність арбітражного керуючого підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а тому оподаткування доходів, отриманих від такої діяльності, регулюється статтею 178 ПК України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Додатково треба зауважити, що зміст положень Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що необхідність подачі однією особою, яка одночасно провадить незалежну професійну діяльність та здійснює підприємницьку діяльність, окремих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виникає лише у разі, якщо така особа здійснює відмінні види діяльності.

Із матеріалів справи слідує. що ФОП ОСОБА_1 здійснює ідентичні види діяльності, тобто діяльність арбітражного керуючого охоплюється видами діяльності, визначеними у вказаної особи як ФОП, а тому у позивача не виникає обов`язку подання окремої звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, та як ФОП, оскільки у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Вищого адміністративного суду України від 21.01.2016 по справі №808/7758/13-а.

Щодо спірних правовідносин у період, коли ОП ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з іншими юридичними особами, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується сплата роботодавцями позивача протягом 2018 року ЄСВ за застраховану особу ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закон, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

При цьому слід враховувати, що зміст вищевказаних положень ПКУ та Закону №2464 свідчить про те, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є:

- провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності,

- отримання доходу від такої діяльності.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 по справі № 820/1538/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що підстави для відступлення від правових позицій Верховного Суду судом не встановлені, а сторонами не повідомлені.

Як свідчать матеріали справи, і це не заперечується сторонами, ФОП ОСОБА_1 протягом 2018 року - січня 2019 року була найманим працівником, за яку роботодавцями було нараховано ЄСВ на її заробітну плату.

В свою чергу, незалежну професійну діяльність позивач в цей період не здійснювала та, відповідно, не отримувала від неї доходу.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2018 рік

Таким чином, протягом 2018 року та січня 2019 року ОСОБА_1 була лише зареєстрована як самозайнята особа, проте таку діяльність не здійснювала та жодних доходів від неї не отримувала, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи в розумінні закону.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі № 440/453/19 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі № 440/453/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц