Справа № 0640/4456/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Житомир

справа № 0640/4456/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування п.31 рішення №60 від 15.06.2018,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати пункт 31 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням інвалідності 2 групи, з 28.10.2016, внаслідок поранення (контузії), захворювань, пов"язаних з виконанням обов"язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов"язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №60 від 15.06.2018;

- зобов"язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв"язку із встановленням інвалідності 2 групи внаслідок поранення (контузії), захворювань, пов"язаних з виконанням обов"язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 28.10.2016, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей" та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час виконання обов`язків військової служби в Республіці Афганістан отримав травму. Постановою Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 12.08.2013 №1972 встановлено, що отримане позивачем поранення (контузія) пов`язана із виконанням обов`язків військової служби. Рішенням органів Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії №2 з 20.09.2013 йому встановлено третю групу інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, проте одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням третьої групи інвалідності виплачено не було. В подальшому, 02.11.2016, рішенням Житомирської медико-соціальної експертної комісії №2 позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що, на думку позивача, є підставою для отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму.

Рішення комісії Міністерства оборони України від 15.06.2018, яким відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що друга група інвалідності позивачу встановлена понад дворічний термін після первинного огляду та встановлення третьої групи інвалідності, а також інвалідність встановлено понад 3-місячний термін після звільнення зі служби, позивач вважає незаконним.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Липа А.В.) від 24.09.2018 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.10.2018 за правилами спрощеного позовного провадження.

04 жовтня 2018 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли пояснення по суті справи (за вх.№19994/18), в яких представник зазначав, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

В обґрунтування правової позиції вказує, що відсутні правові підстави для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, оскільки звільненим із строкової військової служби вказана допомога виплачується не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Крім того зазначає, що позивачу встановлена вища група інвалідності з 28.10.2016, тобто після спливу двох років від дати первинного огляду, з якої у військовослужбовця виникає право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме - 20.09.2013. У зв`язку з чим рішення комісії Міністерства оборони України про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги є вважає правомірним.

Відповідно до довідки від 10.10.2018 розгляд справи відкладено на 24.10.2018, у зв"язку із задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

16 жовтня 2018 року Міністерство оборони України надіслало до суду відзив на позовну заяву за вх.№20639/18, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що право позивача, як військовослужбовця строкової військової служби, на звернення щодо отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності виникло з моменту первинного встановлення інвалідності, а саме інвалідності 3-ої групи з 20.09.2013. Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. Оскільки інвалідність позивачу встановлена в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ та після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, право на отримання одноразової грошової допомоги позивач втратив.

Відповідно до довідки від 24.04.2018 розгляд справи відкладено на 19.11.2018, у зв"язку з перебуванням головуючого судді (Липи А.В.) у відпустці.

У зв`язку із проходженням суддею Липою А.В. військової служби за призовом осіб офіцерського складу та у відповідності до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02 березня 2018 року №17), розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року №306, призначено повторний авторозподіл справ, зокрема, адміністративної справи №0640/4456/18.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 суддя Горовенко А.В. прийняла до провадження адміністративну справу №0640/4456/18 та призначила розгляд справи у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження на 20.12.2018.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 20.12.2018 розгляд справи відкладено на 29.01.2019, у зв"язку неявкою в судове засідання представника третьої особи та відсутністю доказів належного повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно з довідкою від 29.01.2019 розгляд справи відкладено на 14.02.2019, у зв"язку тимчасовою непрацездатністю головуючого судді з 29.01.2019 по 07.02.2019.

14 лютого 2019 року до суду прибув представник позивача, проте перед початком судового засідання через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження за вх.№2987/18.

Відповідач та третя особа у визначений день та час своїх повноважних представників до суду не направили, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причин неявки своїх повноважних представників суду не повідомлено.

Зважаючи на подане представником позивача клопотання, неявкою представника відповідача та третьої особи, керуючись приписами ч.9 ст.205та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач в період з березня 1980 року по листопад 1980 року приймав участь у виконанні інтернаціонального обов"язку на території Республіки Афганістан в складі військової частини польова пошта 83565 (а.с.18).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1972 від 12.08.2013 встановлено, що поранення (контузія) та захворювання, позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с. 20).

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ №667192 від 25.09.2013 позивачу встановлена третя група інвалідності з 20.09.2013, яка настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах де велися бойові дії (а.с.23).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №901119 від 02.11.2016 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 28.10.2016, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с.24).

05 квітня 2018 року позивач звернувся із заявою до Житомирського обласного військового комісаріату з проханням направити документи до Міністерства оборони України для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 28.10.2016 внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с.25).

За результатами розгляду поданих документів, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення від 15.06.2018 №60, оформлене протоколом засідання комісії, відповідно до п.31 якого позивачу відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги з тих підстав, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено понад 3-місячний термін після звільнення з військової служби, у зв`язку із чим позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності у 2013 році, окрім того, зміна групи інвалідності встановлена понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с.26).

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року Про військовий обов`язок і військову службу.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому, згідно зі ст.1 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності 3 групи - 25.09.2013) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499).

Пунктом 2 Порядку №499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

При цьому суд зазначає, що одноразова грошова допомога у зв"язку із встановленням 3 групи інвалідності позивачу не призначалася та не виплачувалася, що сторонами не заперечується.

На час встановлення позивачу 2 групи інвалідності - 28.10.2016 право на отримання одноразової грошової допомоги врегульовано Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в редакції Закону № 5040-VI від 04.07.2012 (набрав чинності з 01.01.2014) (далі - Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №5040-VI) та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок №975).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №5040-VI одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №5040-VI встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту б) частини 1 статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №5040-VI та підпункту 1) п.6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно зі пункту 4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №5040-VI якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Частиною 2 п.3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 № 21-446а14 та від 21.04.2015 № 21-135а15.

Надаючи офіційне тлумачення положенням ст.58 Конституції України Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності - 20.09.2013 (в даному випадку) внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція вкладена в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 288/349/17.

Окрім того в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 у справі №21-563а14 проаналізувавши положення редакцій статті 16 Закону №2011-XII суд застосував саме те законодавство, яке було чинним на час встановлення особі вищої групи інвалідності дійшов висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Крім того, Порядок №975 не містить жодних обмежень щодо неможливості застосування його до осіб, які отримали первинну інвалідність до 01.01.2014 та до осіб, які проходили строкову військову службу в країнах, де велись бойові дії. А, отже, в розумінні вимог вказаних положень позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права.

Враховуючи той факт, що одноразову грошову допомогу після встановлення 3-ої групи інвалідності позивач не отримував та доказів протилежного відповідачем суду не надано, то суд дійшов до висновку про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги з дати встановлення 2-ої групи інвалідності - з 28.10.2016.

Пунктом 8 ст.16-3 Закону №2011-XII визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Водночас статтею 16-4 Закону №2011-XII встановлений вичерпний перелік підстав коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Із наданих до справи доказів вбачається, що поранення і захворювання позивач отримав не внаслідок протиправних дій, а внаслідок виконання обов"язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, як інвалід 2-ї групи, поранення (контузія), захворювання якого пов"язане з виконанням обов"язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 6 Порядку №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на день встановлення йому 2-ї групи інвалідності - 28.10.2016.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, п.31 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №60 від 15.06.2018 є протиправним.

Суд зазначає, що 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Вказана норма не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме зміни групи інвалідності за часовий проміжок з 2013 по 2016 рік, оскільки це фактично є зворотною дією закону в часі, який погіршує становище позивача.

Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що інвалідність позивача встановлена понад 3-місячний термін після звільнення зі служби. З урахуванням наведених вище норм права суд зазначає, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 139, 205, 229, 242-246, 250, 255, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування п.31 рішення №60 від 15.06.2018 ,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п.31 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №60 від 15.06.2018, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, з 28.10.2016, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення 2 групи інвалідності - 28.10.2016.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі: 19 лютого 2019 року.

Суддя А.В. Горовенко