Справа № 420/4004/19
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4004/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_1- за паспортом

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 04 липня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив визнати протиправними дії щодо застосування з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року обмеження максимального розміру пенсії сумою у розмірі 10740 гривень у виплаті позивачу з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року пенсії у розмірі меншому ніж той, на який позивач має право; визнати протиправними дій, які полягають у застосуванні з 01 січня 2018 року обмеження максимального розміру пенсії позивача на підставі ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» та у виплаті позивачу з 01 січня 2018 року пенсії у розмірі меншому ніж той, на який має право позивач та зобов`язати здійснити перерахунок з 01 січня 2017 року пенсії без обмеження її максимального розміру, виходячи з основного розміру пенсії у сумі 17 529, 62 грн., здійснивши виплату перерахованої з 01 січня 2017 року пенсії за виключенням фактично виплачених сум.

Ухвалою від 08 липня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 15.08.2012 року отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З листопада 2015 року основний розмір пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області був визначений в сумі 17529, 62 грн. Відповідно до ст. 15 вказаного Закону, до зазначеного основного розміру пенсії застосовується підвищення, передбачене для учасників бойових дій. У період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року до виплаченого розміру пенсії були застосовані обмеження до 10 740 грн., передбачені Законом України від 24.12.2015 року № 911-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Між тим, рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 такі обмеження у розмірі пенсії були визнані неконституційними. Натомість, відповідачем безпідставно за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року застосовувалися обмеження до пенсії до розміру 10740 грн.

Також у позовній заяві позивач зазначив, що 19 грудня 2017 року відповідачем був проведений перерахунок з 01 січня 2018 року пенсії позивача та знову визначений розмір пенсії з обмеженням максимальним розміром у виді десяти прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність, з посиланням на ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Позивач вважає, що здійснені відповідачем обмеження його пенсії є протиправними, не відповідають вимогам Конституції України та порушують право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.

До суду 18 липня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що законодавче обмеження пенсії позивача максимальним розміром є правомірним та відповідає нормам Конституції України та законам України. Відповідач погоджується з тим, що рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 такі обмеження у розмірі пенсії були визнані неконституційними. Однак, відповідач зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-УІІІ знову внесені зміни до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», якими передбачено обмеження пенсії. Починаючи з 01.01.2018 року обмеження максимального розміру пенсії у розмір 10740 грн. втратило свою дію, однак такий рівень пенсійного забезпечення позивача забезпечений, оскільки редакція Закону України від 08.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що передбачає максимальний рівень пенсії, залишилось діючою, а тому дії Головного управління щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром є правомірними та реалізовані в межах діючого законодавства України.

У відзиві на позовну заяву, крім того, відповідач посилався на порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки пенсія є періодичним (щомісячним) платежем, отже позивач щомісяця повинен був дізнаватися про порушення своїх прав відповідачем.

Позивач, в свою чергу, надав відповідь на відзив (вхід № 25967/19 від 18.07.2019 року), в якій зазначив, що доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду є невірними та не узгоджуються з позицією Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та постановах Верховного Суду, зокрема від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 19 березня 2019 року № 806/1952/18, та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відкрите судове засідання, призначене на 19 липня 2019 року відкладено на 03 вересня 2019 року, з метою надання можливості представнику відповідача ознайомитись з відповіддю на відзив.

На відкрите судове засідання, призначене на 03 вересня 2019 року з`явився позивач, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

На відкрите судове засідання представник відповідача не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить розписка про отримання судової повістки.

До суду 18 липня 2019 року (вхід. 25842/19) від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідачем заперечення на відповідь на відзив до суду не були подані.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Наказом Міністра оброни України №552 від 10 липня 2012 року, відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнено з військової служби у запас а пунктом «г» (у зв`язку з скороченням штатів) полковника юстиції Петруненка Володимира Вікторовича першого заступника військового прокурора (а.с.43).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 26 січня 2005 року (а.с.11).

Позивач є пенсіонером за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 (а.с.13).

Відповідно до протоколу за пенсійною справою від 15.08.2012 року, ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років у розмірі 59 % грошового забезпечення (а.с.14).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності з 26.06.2012 року, що підтверджено випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією №950080 (а.с. 53).

Згідно з перерахунку пенсії за пенсійною справою № з 01 вересня 2016 року позивач отримував пенсію з урахуванням максимального розміру у розмірі 10740 грн. на підставі постанови КМУ від 31.05.2012 року №505 та з 01.03.2017 року, та відповідно до перерахунку з 01 січня 2018 року отримує пенсію у розмірі 13 730 грн., з урахуванням максимального розміру на підставі ст. 43 Закону України №2262 (а.с.16-18), що підтверджено довідкою про суми одержаної пенсії за період 2017-2019 року (а.с. 19).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 10 грудня 2018 року звернувся до ГУПФУ в Одеській області з проханням повідомити з якого розміру грошового забезпечення обчислена пенсія, яка вплачується позивачу на цей час та з якого часу був проведений перерахунок пенсії та на підставі яких документів (а.с.20).

ГУПФУ в Одеській області листом від 22.12.2018 року вих. №2796/17-11 повідомило позивача про те, що розмір пенсії, який виплачується з 01.01.2018 року з урахуванням максимального розміру становить 13730 грн., обмеження розміру пенсії максимальним розміром визначено ст. 2 Загальних положень Закону України від 0.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та надано позивачу копії перерахунків пенсії (а.с.21).

Не погодившись з вказаним перерахунком пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судом досліджена належним чином засвідчена копія пенсійної справи позивача.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

У ч.1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до статті першої Закону № 2262-ХІІ, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Приписами статті 11 Закону № 2262-ХІІ визначено, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абз. а ст. 50 цього Закону, пенсії відповідно до цього Закону призначаються: військовослужбовцям строкової служби - з наступного дня після виписки з госпіталю, але не раніше ніж з наступного дня після звільнення з військової служби, якщо встановлення інвалідності медико-соціальною експертною комісією і звернення за пенсією відбулися не пізніше ніж через три місяці з наступного дня після виписки з госпіталю або з наступного дня після звільнення з військової служби, а сім`ям військовослужбовців строкової служби та пенсіонерів із числа цих військовослужбовців - з дня смерті годувальника або виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Батькам або дружині (чоловікові) зазначених військовослужбовців і пенсіонерів, які набули право на пенсію в разі втрати годувальника, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з яких було сплачено внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частиною 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Разом з тим, суд зазначає, що вище зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Так, у резолютивній частині рішення Конституційний Суд України зазначив: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме:

- частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Згідно з вимогами пункту 2 резолютивної частини Рішення № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до норм чинного законодавства рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на всій території України, остаточним та не може бути оскарженим.

Таким чином, суд зазначає, що з 20 грудня 2016 року відсутня ч. 7 ст. 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, який прийнятий 6 грудня 2016 року, вперше опублікований в газеті «Голос України» 27 грудня 2016 року та набрав чинності відповідно до прикінцевих положень з 1 січня 2017 р., у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2016 р.» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 р.».

Таким чином, зміни, внесені Законом України № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17, від 15 квітня 2019 року у справі № 127/4270/17 та від 15 квітня 2019 року у справі № 522/16973/17.

Суд відхиляє аргументи відповідача щодо застосування до спірних правовідносин ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», з огляду на таке.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, в редакції чинній на час здійснення позивачу перерахунку пенсії, максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може перевищувати 10740 грн.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього ж Закону, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу була призначена пенсія з 15.08.2012р.

Крім того, суд вважає, що до спірних правовідносин має бути застосовані норми прямої дії Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі та межах якого позивачу й призначена пенсія.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Отже, враховуючи, що ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, визнана неконституційною та втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/201, аналогічні положення в Законі України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не можуть бути застосовані судом.

Тому враховуючи наведені обставини та факти, та застосовані норми матеріального права, суд доходить висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимальним розміром з 01 січня 2017 року.

У зв`язку з наведеним висновком суду, суд вважає, що решт позовних вимог теж є правомірними та належать задоволенню, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимальним розміром з 01 січня 2017 року.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти та обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню у повному обсязі.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду відхиляються судом, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач подав звернення на адресу відповідача щодо відновлення порушених його прав позивач 10 грудня 2018 року (а.с.20) та ГУПФУ в Одеській області листом від 22.12.2018 року вих. №2796/17-11 повідомило позивача про те, що розмір пенсії, який виплачується з 01.01.2018 року з урахуванням максимального розміру становить 13730 грн., обмеження розміру пенсії максимальним розміром визначено ст. 2 Загальних положень Закону України від 0.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та надано позивачу копії перерахунків пенсії (а.с.21), що послугувало підставою звернення до суду з даним позовом 04 липня 2019 року, тобто у шестимісячний строк, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Суд дійшов висновку, що відповідачем невірно застосовані норми ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що свідчить, що з вини органу Пенсійного фонду не проведений належний перерахунок пенсії позивачу, а тому такі виплати мають бути проведені з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення належить негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні інші судові витрати, керуючись приписами ст. 139 КАС України, жодні судові витрати не належать стягненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83) щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з обмеженням її максимальним розміром з 01 січня 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) призначену йому пенсію без обмеження її максимальним розміром з 01 січня 2017 року, з урахуванням здійснених виплат.

Рішення суду в частинні стягнення пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 09» вересня 2019 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.