Справа № 814/736/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 вересня 2019 року

Київ

справа №814/736/15

адміністративне провадження №К/9901/25051/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року (суддя Князєв В.С.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року (колегія у складі суддів: Градовського Ю.М., Кравченка К.В., Лук`янчук О.В.) у справі № 814/736/15 за позовом Приватного підприємства «Древодім-Сервіс» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Древодім-Сервіс» (далі - позивач або Підприємство) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач або податковий орган), в якому просило (з урахуванням уточнення позову) визнати нечинним податкове повідомлення-рішення, яким нараховано штрафні санкції за порушення вимог податкового законодавства та визнати неправомірними дії податкового органу та нечинним проект податкового повідомлення-рішення, яким нараховано пеню за порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ніяких порушень вимог валютного законодавства не допускав, оскільки ним не отримано належних валютних коштів за контрактами, одночасно з цим зазначивши, що податковим законодавством не передбачено направлення платнику податків проекту податного повідомлення-рішення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії податкового органу по складанню та направленню на адресу Підприємства проекту податкового повідомлення-рішення від 17 січня 2015 року № .

Приймаючи рішення, суд першої інстанції, с висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивачем не доведено необґрунтованість та незаконність податкового-повідомлення рішення від 17 січня 2015 року № . Натомість відповідачем надано достатньо доказів на підтвердження порушення позивачем термінів по зовнішньоекономічним контрактам, в результаті чого Підприємству нараховані штрафні санкції у сумі 340,00 грн. Проте жодною нормою Податкового кодексу України та Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, такої форми документу як «проект податкового повідомлення-рішення» не передбачено.

Не погодившись з рішенням судів першої та апеляційної інстанції, податковий орган подав касаційну скаргу, в який зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать нормам матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні розрахунків за експортним контрактом № 3 від 1 січня 2014 року з фірмою-нерезидентом ПП Маммедов ОСОБА_1 (Азербайджанська Республіка) за період з 28 серпня 2014 року по 2 грудня 2014 року, та за експортним контрактом № 4 від 20 січня 2014 року з фірмою-нерезидентом ПП ОСОБА_2 (Азербайджанська Республіка) за період з 20 січня 2014 року по 2 грудня 2014 року.

За результатами проведеної перевірки, складено акт №975/14-03-22-05/34510466 від 9 грудня 2014 року, яким встановлено порушення позивачем вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», в частині недотримання законодавчо встановлених термінів розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами №3 від 1 січня 2014 року та № 4 від 20 січня 2014 року, а також, порушення вимог пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статті 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних коштів, що незаконно знаходяться за її межами» в частині порушення порядку декларування підприємством валютних цінностей та іншого майна, вивезеного за кордон, станом на 1 грудня 2014 року у вигляді простроченої дебіторської заборгованості при виконанні експортних контрактів.

На підставі акта перевірки податковим органом 17 січня 2015 року складено та направлено на адресу Підприємства:

- проект податкового повідомлення-рішення № про нарахування пені у розмірі 1 633 266,04 грн за порушення вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»;

- податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340 грн за порушення вимог пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних коштів, що незаконно знаходяться за її межами».

Податковий орган стверджує, що при складанні податкового повідомлення-рішення № від 17 січня 2015 року, допущено технічну описку, шляхом внесення до нього слова «проект».

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що це рішення не відповідає формі, визначеній Порядком № 1236, а отже не може вважатися тим рішенням суб`єкта владних повноважень, яке тягне за собою певні наслідки для платника податків.

В той же час, судами попередніх інстанцій встановлено, що для відновлення порушеного права позивача, необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірними дії податкового органу по складанню та направленню на адресу Підприємства проекту податкового повідомлення-рішення.

Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків (який діяв на момент прийняття спірного рішення) затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року № 1236 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 року за № 2135/22447.

Пунктом 1.2 зазначеного Порядку встановлено, що відповідно до цього Порядку органи державної податкової служби складають та направляють (вручають) платникам податків податкові повідомлення-рішення про нарахування (зменшення) грошового зобов`язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість.

Відповідно пункту 3.1 Положення структурний підрозділ органу державної податкової служби, який склав податкове повідомлення-рішення, уносить його до реєстру податкових повідомлень-рішень, направлених (вручених) платникам податків - юридичним особам (додаток 12), або реєстру податкових повідомлень-рішень, направлених (вручених) платникам податків - фізичним особам (додаток 13), які ведуться в цілому в органі державної податкової служби в електронному вигляді.

Як зазначено у пункті 2.2 Положення у випадках, зазначених у пункті 2.1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення, зокрема, за формою згідно з додатком 11 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (форма «У»)

Пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент складання спірного рішення) встановлено, зокрема, що податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

За приписами пункту 58.2 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень-рішень щодо окремих платників податків.

Судами попередніх інстанцій не встановлено, чи відповідає спірне податкове повідомлення-рішення вимогам пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, чи внесено до реєстру виданих податкових повідомлень-рішень.

Суд вважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанції, що податкове повідомлення-рішення можливо визнати неправомірним виключно з підстав внесення до нього слова «проект». Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що визнання спірного рішення таким, що не тягне за собою певних наслідків для платника податків, унеможливлює визнання незаконними дій по надісланню такого рішення, оскільки такі висновки є суперечливими.

Натомість, правомірність нарахування штрафних санкцій за порушення вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» судами не досліджувалось. Первинні документи в матеріалах справі відсутні.

За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу податкового органу, вважає висновки суду першої та апеляційної інстанцій про неправомірність дій податкового органу передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.

Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити частково.

2. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі № 814/736/15 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва ,

C.С. Пасічник

Судді Верховного Суду