Справа № 240/9147/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
05 вересня 2019 року м. Житомир справа № 240/9147/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати неправомірною відмову відповідача у зарахуванні до його стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарного періоду проходження строкової військової служби (2 роки ), половини строку навчання у Харківському юридичному інституті (1 рік 11 місяців) та скасувати протокольне рішення відповідача від 06.02.2019 року в частині призначення йому з 01.02.2019 щомісячного довічного грошового утримання при переході з пенсії державного службовця на таке утримання у меншому розмірі, а саме 80 % суддівської винагороди.
- зобов`язати відповідача зарахувати до його стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім зарахованої роботи на посаді судді 20 років 1 місяць 23 дні та періоду на посаді консультанта по роботі судів відділу юстиції Житомирського облвиконкому 7 місяців 25 днів, всього 20 років 9 місяців 18 днів, також календарний період проходження строкової військової служби - 2 роки (з 28.05.1968 по 02.03.1971), половину строку очного навчання у Харківському юридичному інституті - 1 рік 11 місяців (з 01.09.1971 по 30.06.1975), що в сукупності складає 24 роки 8 місяців 18 днів;
- зобов`язати відповідача призначити йому, виходячи із зазначеного стажу роботи, з 1 лютого 2019 року щомісячне довічне грошове утримання судді у ставці в розмірі 88 % суддівської винагороди, вказаної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області від 30.01.2019 №254/19-Вих. і виплачувати таке утримання без обмеження його максимальним розміром;
- провести за період з 01.02.2019 по день виконання судового рішення перерахунок зазначеного утримання, виходячи із розміру 88 відсотків вказаної суддівської винагороди з урахуванням фактично виплачене сум.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у травні 1996 року він вийшов у відставку з посади голови Богунського районного суду м.Житомира і з того часу йому було призначено щомісячне довічне грошове утримання відповідно до ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-ХІІ. Однак, з 10.02.2012 його на підставі ч. 2 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI було переведено на пенсію державного службовця відповідно до норм ст. 37 Закону України "Про державну службу" Закон України від 16.12.1993 №3723-XII. В подальшому, з 01.02.2019 його було переведено з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди. Разом з тим, позивач стверджує, що при призначенні йому з 01.02.2019 щомісячного довічного грошового утримання відповідачем до його стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, було зараховано 20 років 9 місяців 18 днів, з них: стаж роботи на посаді судді (20 років 1 місяць 23 дні) та період роботи на посаді консультанта по роботі суддів відділу юстиції Житомирського облвиконкому (7 місяців 25 днів). Натомість, календарний період проходження ним строкової військової служби з 28.05.1968 по 02.03.1971 (2 роки) та половина строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1971 по 30.06.1975 (1 рік 11 місяців) до стажу зараховані не були, що у свою чергу призвело до призначення йому щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80 % суддівської винагороди замість 88 % .
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Ухвалою судді від 08 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
18 липня 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 з усуненими недоліками.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/9147/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі 24 липня 2019 року було надіслано на адресу місцезнаходження Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду, ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав 26.07.2019.
13 серпня 2019 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що на даний час Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ліквідоване шляхом приєднання до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. З огляду на зазначене в прохальній частині відзиву управління просило замінити відповідача по справі з Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області (а.с.52).
Щодо суті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зазначило, що вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Таку позицію аргументує тим, що позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання з 01.02.2019 у розмірі 80% грошового утримання судді відповідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI. Відповідно до п. 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону №2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. При цьому, статтею 135 Закону №2453-VI не передбачено врахування до стажу судді періоду проходження військової служби та половини строку навчання в юридичному вузі. Враховуючи вищезазначене Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає, що дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Житомирській області щодо обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 є правомірними, а тому просить відмовити йому в задоволенні позову (а.с.49-52).
21 серпня 2019 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив на позовну заяву, в якій відповідач повідомив, що не заперечує щодо заміни первісного відповідача у даній справі на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Крім того позивач вказав, що Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-ХІІ, Указ Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", а також постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", які були чинні на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, містили норми щодо зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищому навчальному закладі. З огляду на зазначене, позивач просив відхилити наведені у відзиві заперечення на його позовну заяву (а.с.55-56).
Ухвалою суду від 06 вересня 2019 року замінено відповідача по справі - Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У відповідності до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Черняхович І.Е. у відпустці в період з 12.08.2019 по 30.08.2019, рішення по адміністративній справі №240/9147/19 прийнято 05 вересня 2019 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 судом встановлено, що в період з 29.03.1976 по 21.12.1980 позивач був суддею - членом судової колегії в цивільних справах Житомирського обласного суду, а в період з 21.12.1980-21.05.1996 був народним суддею Богунського районного народного суду м.Житомира (а.с.15-18).
На підставі Указу Президента України від 08.05.1996 №328/96 ОСОБА_1 був звільнений у відставку з посади голови Богунського районного суду м.Житомира.
Відповідно до розрахунку від 30.01.2019 №260/19-Вих., наданого Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області, загальний строк роботи позивача на посаді судді становить 20 років 1 місяць 25 днів (а.с.19).
Частиною першою статті 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-XII "Про статус суддів" в редакції від 16.11.1995, яка була чинною на момент звільнення позивача у відставку (далі - Закон №2862-XII), було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону №2862-XII (в редакції від 16.11.1995, яка була чинною на момент звільнення позивача у відставку) визначено, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що після звільнення у відставку ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання відповідно до ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-ХІІ.
Починаючи з 10.02.2012 позивача на підставі ч. 2 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI та на виконання постанови Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2012 було переведено на пенсію державного службовця відповідно до норм ст. 37 Закону України "Про державну службу" Закон України від 16.12.1993 №3723-XII. Однак, 01.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про переведення його з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. В результаті проведеного переходу, починаючи з 01.02.2019 ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI призначено щомісячне довічне грошове утримання судді. При цьому, під час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області до спеціального стажу роботи, що дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, було зараховано 20 років 9 місяців 18 днів, з них: стаж роботи на посаді судді (20 років 1 місяць 23 дні) та період роботи на посаді консультанта по роботі суддів відділу юстиції Житомирського облвиконкому (7 місяців 25 днів). Вказані обставини підтверджуються наявним у справі розрахунком з пенсійної справи позивача (а.с.10). У зв`язку з цим, розмір призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання був визначений як 80 % грошового утримання (за повних 20 років стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.9).
Разом з тим, календарний період проходження позивачем строкової військової служби з 28.05.1968 по 02.03.1971 (2 роки 9 місяців 5 днів) та половина строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1971 по 30.06.1975 (1 рік 11 місяців) не були зараховані відповідачем до стажу ОСОБА_1 , що дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
З метою зарахування вищезазначених періодів до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звертався з відповідними заявами до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Однак, за наслідками розгляду своїх заяв отримував відмови від 26.02.2019 №1849/03.2 (а.с.12), від 29.03.2019 №Н-160 (а.с.13) та від 19.06.2019 №Н-2449 (а.с.14) аргументовані тим, що статтею 135 Закону України від 07.07.2010 №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено врахування до стажу судді періоду проходження військової служби та половини строку навчання в юридичному вузі.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.
В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.
Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов`язків судді.
Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.
В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів».
Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч. 3 ст. 22 Конституції України.
Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998р., за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.
Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Так, у пунктах 8, 11 ч. 4 ст. 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.
На час призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання (01.02.2019) діяв Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII).
Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
За правилами частини першої статті 120 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року №192-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".
Згідно із вимогами статті 135 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;
2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів".
Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів" кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
На час набрання чинності Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить не менше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також період проходження строкової військової служби, половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.
Матеріалами справи підтверджено, що в період з 28.05.1968 по 02.03.1971 (02 роки 09 місяців 03 дні) ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР (а.с.20-21).
Крім того, в період з 01.09.1971 по 30.06.1975 (03 роки 11 місяців) позивач навчався на денному факультеті Харківського юридичного інституту (а.с.16).
Отже, до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, належить враховувати, крім роботи на посаді судді на посаді судді (20 років 1 місяць 23 дні), роботи на посаді консультанта по роботі суддів відділу юстиції Житомирського облвиконкому (7 місяців 25 днів), також період проходження ним строкової військової служби (2 роки 09 місяців 03 дні) та половину строку навчання у вищому навчальному закладі (1 рік 11 місяців 5 днів).
Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 8 січня 2019 року у справі № 137/173/17, від 14.03.2019 у справі № 490/7796/17.
Таким чином, загальний стаж роботи ОСОБА_1 , що дає йому право на одержання щомісячного грошового утримання становить 25 років 5 місяців 26 днів, що в свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" дає йому право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В даному випадку, позивач надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування протиправності дій відповідача щодо незарахування до його стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищому навчальному закладі та щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди.
Оскільки позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено, а відповідачем не спростовано протиправність дій відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з наявної у матеріалах квитанції №18 від 03.07.2019 (а.с.4) позивачем під час звернення з даним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович