Справа № 2040/6878/18
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

06 вересня 2019 р. Справа № 2040/6878/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУ юстиції у Харківській області про зміну способу та порядку виконання судового рішення від 05.03.2019 у справі 2040/6878/18

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Індустріального ОУПФУ м.Харкова задоволено частково: скасовано рішення Індустріального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України м.Харкова № 53 від 27.02.2018 про відмову у перерахунку призначеної пенсії за вислугу років згідно зі ст.50-1 Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991, відповідно до поданої заяви від 23.02.2018 року на підставі довідки прокуратури Харківської області за супровідним листом від 23.02.2018 року № 19-695вих18 від 16.02.2018 року; зобов`язано Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова провести з 01.10.2017 року перерахунок пенсії за вислугу років, відповідно до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991 на підставі додатково податних документів : довідки прокуратури Харківської області за супровідним листом від 23.02.2018 року № 19-695вих18 від 16.02.2018 року, виходячи із розміру 90 відсотків від суми вказаної заробітної плати без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум; в іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Ухвалою від 03.06.2019 роз`яснено, що для належного виконання рішення суду від 05.03.2019 року у справі 2040/6878/18 Індустріальному об`єднаному Управлінню Пенсійного фонду України м.Харкова необхідно здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ) без обмеження її максимальним розміром.

27.08.2019 до суду від державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Щедріни В.Р. надійшло подання про зміну способу і порядку виконання рішення по адміністративній справі №2040/6878/19, в обгрунтування якого зазначено, що на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа справі. Зазначає, що станом на день звернення до суду з цим поданням ані виконавчий лист (рішення суду) в частині виплати перерахованої пенсії, ані постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні боржником не виконано. Враховуючи попередню системну поведінку боржника, вважає очевидними наміри боржника не виконувати рішення суду і в подальшому у спосіб, визначений судом в рішенні. Просив суд змінити спосіб і порядок виконання рішення в частині - із зобов`язання Головного територіального управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії - на стягненути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь коштів (пенсії), які нараховано за відповідний період.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 378 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. З урахуванням вищевикладеного суд розглядає заяву в порядку письмового провадження.

Вирішуючи подану заяву, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Оскільки пенсійне законодавство передбачає право позивача на повернення суми пенсії , не нарахованої та відповідно не сплаченої протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо отримання пенсії у розмірі 687439.38 грн, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У пункті 40 рішення у справі «Hornsby v. Greece» (Горнсбі проти Греції) від 19.03.1997, заява №18357/91, ЄСПЛ наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У пункті 41 цього ж рішення ЄСПЛ зазначив, що вказані принципи набувають навіть більшої ваги в контексті адміністративного провадження при розгляді спору, результат якого має вирішальне значення для цивільних прав сторони. Ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У пунктах 51-54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04, від 15.10.2009, ЄСПЛ також наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян проти Росії" (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року). Оцінюючи обґрунтованість затримки у виконанні судового рішення, слід належним чином урахувати той факт, що затримку, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною (див. рішення у справі "Зубко та інші проти України").

ЄСПЛ також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України", № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України", № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У свою чергу, верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Як встановлено за матеріалами справи, відповідачем по справі нараховано позивачеві на виконання рішення суду різницю у розмірі пенсії у розмірі 687439.38 грн.

З листа боржника встановлено, що ним повідомлено державного виконавця про те, що рішення суду виконано у добровільному порядку, доплата за період з 01.12.2017 по 30.06.2019 буде виплачена у відповідності до положень постанови КМУ від 22.08.2018 № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що фінансуються з державного бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до приписів ч.3 ст.378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тобто необхідно встановити порядок виконання судового рішення, якщо останнє неможливе до виконання.

Ураховуючи викладене вище, а також беручи до уваги те, що внесення боржником інформації про належну позивачеві суму пенсії до відповідного реєстру не лише не призводить до ефективного відновлення права платника податків, а фактично нівелює ефективність судового захисту та унеможливлює отримання позивачем позитивного результату від виконання судового рішення, суд вважає, що у даному випадку наявні передбачені ст.378 КАС України підстави для зміни способу виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 у справі 2040/6878/18

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення у даній справі.

Керуючись статтями 243, 248, 378 КАС України, суд

у х в а л и в:

Заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУ юстиції у Харківській області про зміну способу та порядку виконання судового рішення від 05.03.2019 у справі 2040/6878/18- задовольнити частково.

Змінити спосіб і порядок виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 у справі №2040/6878/18 в частині: "Зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова провести з 01.10.2017 року перерахунок пенсії за вислугу років, відповідно до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991 на підставі додатково податних документів : довідки прокуратури Харківської області за супровідним листом від 23.02.2018 року № 19-695вих18 від 16.02.2018 року, виходячи із розміру 90 відсотків від суми вказаної заробітної плати без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум" на "Зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова провести з 01.10.2017 року перерахунок пенсії за вислугу років, відповідно до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991 на підставі додатково податних документів : довідки прокуратури Харківської області за супровідним листом від 23.02.2018 року № 19-695вих18 від 16.02.2018 року, виходячи із розміру 90 відсотків від суми вказаної заробітної плати без обмеження її максимального розміру та стягнути з Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова на користь ОСОБА_1 нарахованих, але не виплачених коштів (пенсії) з урахуванням виплачених сум".

Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Зоркіна Ю.В.