Справа № 440/118/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 р.Справа № 440/118/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава) від 11.04.2019 року (повний текст складено 11.04.19 року) по справі № 440/118/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про скасування припису та постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:скасувати припис від 07.12.2018 р. № ПЛ2756/155/АВ/П; скасувати постанову про накладення штрафу від 10.12.2018 р. № ПЛ2786/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.11.2018 р. між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання консультаційно-демонстраційних послуг за умов якого ФОП ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання надати консультаційно-демонстраційні послуги щодо особливостей роботи закладів пекарні, вартість вказаних послуг становить 600 грн., у зв`язку з чим твердження відповідача щодо перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з позивачем без належного їх оформлення є безпідставними, спірні припис та постанова підлягають скасуванню.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі № 440/118/19 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивачподав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 29 по 30 листопада 2018 року інспектором праці Гускою Н.М. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , який використовує найману працю, за результатами якого складено акт від 30.11.2018 р. №ПЛ2756/155/АВ.В акті перевірки зафіксовано порушення позивачем частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України), а саме встановлено, що ОСОБА_2 станом на 14.11.2018 була допущена ФОП ОСОБА_1 до роботи пекаря без належного оформлення трудових відносин.

У зв`язку з цим, Управлінням Держпраці у Полтавській області 07.12.2018 р. винесено припис про усунення виявлених порушень №ПЛ2756/155/АВ/П, а 10.12.2018 р. постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ2786/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою за порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.

Не погодившись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем інших доказів, окрім пояснень ОСОБА_3 , наданих працівникам ГУ ДФС у Полтавській області, які б підтверджували факт її допуску до роботи в акті не зазначено та суду не надано. Інспектором праці Гускою Н. ОСОБА_4 . під час інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пояснення у гр. ОСОБА_3 не відбиралися.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що до Управління Держпраці у Полтавській області з ГУ ДФС у Полтавській області надійшов лист від 15.11.2018 р. №24536/10/16-31-50-13-20,вякому зазначалося, що працівниками управління у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області 14.11.2018 р. проведено обстеження ФОП за місцем провадження господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 з питання використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.За результатами обстеження встановлено факт використання ФОП ОСОБА_1 праці найманої особи - громадянки ОСОБА_2 , без належного оформлення трудових відносин».Крім цього, додатком до листа ГУ ДФС у Полтавській області додано письмове пояснення ОСОБА_2 від 14.11.2018 року, в якому зазначено: « ОСОБА_5 ОСОБА_2 проходжу стажування на посаду пекаря з 14.11.2018 з 9.00 годин. Дивлюся за процесом випікання хлібобулочних виробів».

В ході інспекційного відвідування, розпочатого 29.11.2018 р. о 10:00 год., підприємцем було надано договір про надання консультаційно-демонстраційних послуг від 27.11.2018 р. №1, укладений між ним (далі - Виконавець) та ОСОБА_6 (далі - Замовник). Згідно п.1.1 даного договору «Виконавець бере на себе зобов`язання надати консультативно-демонстраційні послуги щодо особливостей роботи закладів пекарні, а Замовник - оплатити послуги».

По факту використання неоформленої праці гр. ОСОБА_2 підприємцю в ході інспекційного відвідування (станом на 29.11.2018р.) було запропоновано надати письмове пояснення. Пояснення ФОН ОСОБА_1 (станом на 30.11.2018) по цьому факту надано не було, але 30.11.2018 р. під час підписання вже самого акту ФОП ОСОБА_1 надав письмове пояснення, в якому зазначено, що під час проведення перевірки, під тиском інспектора, одним із пекарів, який проходив навчання на підставі договору про надання консультаційно-демонстраційних послуг, було надано пояснення, відповідно до якого пекар проходив стажування.Це була звичайна помилка, якої може припуститися будь-хто, порівнюючи навчання із стажуванням і навпаки.Разом із тим особи, які проходять навчання згідно договорів в сфері інформаційних послуг, у штаті не перебувають, окремо для них не встановлюється режим роботи, а оплата праці визначена відповідно до умов вказаних договором.

Апелянт вказав, що з письмових пояснень не зрозуміло про якого пекаря ведеться мова, не вказане прізвище та ім`я. Чи це мова йде про гр. ОСОБА_2 , чи про гр. ОСОБА_6 Також, вказав, що судом першої інстанції не надано оцінку щодо факту стажування, оскільки для проведення стажування необхідно прийняти працівника на роботу.

Також апелянт зазначив, що судом першої інстанції не звернуто увагу на той факт, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань від 23.08.2017 р., наданого підприємцем, види діяльності ФОП ОСОБА_1 - це:надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у. (код КВЕД 96.09);роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах (код КВЕНД 47.24);діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (Код КВЕД 56.10);постачання інших готових страв (основний) (Код КВЕД 56.29);надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна (Код КВЕД 68.20). До назви видів економічної діяльності, вид діяльності надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у (Код КВЕД 96.09) включає:астрологічну та спіритичну діяльність;надання соціальних послуг, таких як послуги ескорту, служби знайомств, шлюбних бюро;утримання тварин-домашніх улюбленців, у т.ч. дресирування та догляд за ними, тощо;діяльність із дослідження генеалогії;діяльність салонів татуювань і пірсингу;надання послуг чистильників взуття, носіїв, послуги з паркування автомобілів тощо;концесійну експлуатацію автоматів (фотоавтоматів, апаратів для зважування, устаткування для виміру кров`яного тиску, камер схову тощо).

У зв`язку з цим, апелянт вказав, що до виду діяльності ФОП ОСОБА_1 не входить проведення навчання пекарів, про що було зазначено в поясненні суб`єкта господарювання від 30.11.2018 р., що свідчить про порушення законодавства про працю у діяльності позивача.

З приводу наведених вище доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 р., Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року, який був чинним до 14.05.2019 (далі по тексту Порядок № 295).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, у тому числі Держпраці та її територіальних органів.

Підстави для проведення інспекційного відвідування визначені пунктом 5 Порядку №295.

Відповідно до положень пп. 3 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5 - 7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для проведення інспекційного відвідування слугувала та обставина, що до Управління Держпраці у Полтавській області з ГУ ДФС у Полтавській області надійшов лист від 15.11.2018 р. №24536/10/16-31-50-13-20, в якому зазначалося, що працівниками управління у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області 14.11.2018 р. проведено обстеження ФОП за місцем провадження господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 з питання використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету. За результатами обстеження встановлено факт використання ФОП ОСОБА_1 праці найманої особи - громадянки ОСОБА_2 , без належного оформлення трудових відносин». Крім цього, додатком до листа ГУ ДФС у Полтавській області додано письмове пояснення ОСОБА_2 від 14.11.2018 року, в якому зазначено: « ОСОБА_5 ОСОБА_2 проходжу стажування на посаду пекаря з 14.11.2018 з 9.00 годин. Дивлюся за процесом випікання хлібобулочних виробів».

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно зі ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно зі ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Колегія суддів зазначає, що діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Вказані ознаки трудового договору витікають, як зі статей КЗпП, так і з спеціальних законів, що регулюють трудові відносини (зокрема Закону України «Про відпустки», Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про охорону праці»).

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцевізазначену послугу, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку; предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, за наслідками яких замовник зобов`язується оплатити виконавцюрезультат наданих ним послуг, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці; метою договору про надання послуг є отримання певного результату.

Судовим розглядом встановлено, що 14.11.2018 р. між позивачем (виконавець) та гр. ОСОБА_2 (замовник) укладено договір про надання консультаційно-демонстративних послуг, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надати консультаційно-демонстраційні послуги щодо особливостей роботи закладів пекарні, а замовник оплатити їх.Пунктом 1.2 Договору встановлено зміст послуг: надання інформації щодо процесу випікання кондитерських та хлібобулочних виробів, змішування прісного та дріжжового тіста, випікання з нього виробів; забезпечення демонстрації роботи пекаря.Термін виконання послуг 14.11.2018 р. по 14.02.2019 р.Згідно з п. 3.1 Договору вартість послуг складає 600,00 грн.

Надання гр. ОСОБА_2 консультаційно-демонстраційних послуг щодо особливостей роботи закладів пекарні підтверджується наданими нею 14.11.2018 р. поясненнями, згідно яких 14.11.2018 р. ОСОБА_2 дивилась за процесом випікання хлібобулочних виробів.ФОП ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 30.11.2018 р. зазначав, що одним із пекарів, який проходив навчання на підставі договору про надання консультаційно-демонстративних послуг, під тиском інспектора надано помилкові пояснення, а саме зазначено, що він проходив стажування, а не навчання.

Вказані твердження позивача викладені в запереченні на акт перевірки та в подальшому при розгляді цього питання.

В свою чергу, управлінням Держпраці у Полтавській області інших доказів, окрім пояснень гр. ОСОБА_2 наданих працівникам ГУ ДФС у Полтавській області, які б підтверджували факт її допуску до роботив Акті не зазначено та суду не надано. Крім того, вказане пояснення не містить відомостей про те, що самі такі пояснення були записані гр. ОСОБА_2 особисто або записувалися з її слів, а тому не можуть бути належним та допустимим доказом підтвердження факту здійснення саме трудової діяльності на підприємстві позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що договір про надання послуг, укладений між позивачем та вказаною вище особою не був визнаний недійсними чи неукладеним у порядку встановленому законом.

Чинне законодавство України не містить жодного обов`язкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобов`язання зобов`язані укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Отже, потенційні сторони такого зобов`язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними.

В свою чергу, юридичні особи чи фізичні особи-підприємці не обмежені в праві залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи (надання послуг) на підставі цивільних договорів, і не зобов`язані законодавством укладати тільки трудові договори.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Судовим розглядом встановлено, що гр. ОСОБА_2 в межах виконання умов договору про надання консультаційно-демонстраційних послуг щодо особливостей роботи закладів пекарні дивилась за процесом випікання хлібобулочних виробів, що не може вважатися виконанням трудових обов`язків.

Таким чином, у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до цивільно-правового договору, трудові відносини не виникають, а тому застосування штрафних санкцій за порушення позивачем вимог трудового законодавства в цій частині є неправомірним.

Крім того, ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлена трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивач виплачував вказаній вище особі заробітну плату та забезпечував умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, а ця особа дотримувалась внутрішнього трудового розпорядку, що є обов`язковими ознаками трудового договору відповідно до вимог ч.1 ст.21 КЗпП України.

Матеріали справи не містять доказів того, що стосовно цієї особи видавався наказ або розпорядження про прийняття на роботу, та вівся облік її робочого часу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені у цій справі обставини свідчать саме процивільно-правові, а не трудові відносини між позивачем та вказаною вище особою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі № 440/118/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі № 440/118/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 09.09.2019 року