Справа № 200/3700/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року справа №200/3700/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 200/3700/19-а (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУПФУ в м. Києві), в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просив:

- зобов`язати ГУНП в Донецькій області оформити та надати до ГУПФУ в м. Києві всі необхідні документи для призначення пільгової пенсії за вислугу років;

- зобов`язати ГУПФУ в м. Києві призначити замість пенсії по інвалідності пенсію за вислугу років та здійснити відповідний перерахунок пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення за період з моменту її призначення (11 вересня 2018 року) по день винесення рішення;

- зобов`язати ГУНП в Донецькій області виплатити суму недоплаченої винагороди за безпосередню участь в АТО в розмірі 1198,22 грн. за 2016 рік;

- зобов`язати ГУНП в Донецькій області виплатити суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 8390,07 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ в м. Києві щодо невиплати пенсії за період з 11 вересня 2018 року по лютий 2019 року включно;

- зобов`язати ГУПФУ в м. Києві нарахувати та виплатити заборгованість з пенсії по інвалідності, що утворилася з 11 вересня 2018 року по лютий 2019 року включно (т. 2 а.с. 51, 87-88).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року позов задоволений частково:

- зобов`язано ГУНП в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суму недоплаченої винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 1198,22 грн.;

- зобов`язано ГУНП в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6963,71 грн.;

- визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 11 вересня 2018 року по лютий 2019 року включно;

- зобов`язано ГУПФУ в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії по інвалідності, за період з 11 вересня 2018 року по лютий 2019 року включно;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено (т. 2 а.с. 123-127).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права. В обґрунтування доводів посилався на те, що він звертався із заявою про призначення пенсії до пенсійного фонду, на яку отримав відповідь листом з роз`ясненням порядку подання документів для призначення пенсії, вважає, що пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення за результатами розгляду його заяви., у зв`язку з чим зазначає, що суд міг реалізувати його право шляхом зобов`язання відповідачів розглянути по суті подані до них заяви з прийняттям відповідних рішень. Також, вважає, що має право на призначення пенсії за вислугу років (т. 2 а.с. 139-144).

Відповідач 1 не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення винагороди за учать в АТО, стягнення середнього заробітку, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що довідка, на підставі даних якої, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення винагороди за участь в АТО, містить технічну помилку в зазначені кількості днів безпосередньої участі в АТО, у зв`язку з чим видано нову довідку від 11.07.2019 року № 794/26/01-2019, згідно якої позивач брав безпосередню участь в АТО протягом 20 діб у лютому 2016 року, 20 діб протягом березня 2016 року та 20 діб протягом квітня 2016 року. Зазначена інформація підтверджується наказом ГУНП в Донецькій області від 23.06.2016 року № 957 та витягом з бази даних ПЗ. Також, просив відмовити у задоволенні позову про зобов`язання ГУНП в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки вважає ці вимоги похідними від вимог про стягнення винагороди за участь в АТО (т. 2 а.с. 164-168).

Відповідачем 1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення (т. 2 а.с. 196-200).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційних скарг разом з відзивом відповідача 1 на апеляційну скаргу позивача, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про часткове скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини справи.

Позивач у період з 5 серпня 1996 року по 6 листопада 2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, з 7 листопада 2015 року по 10 вересня 2018 року перебував на службі в Національній поліції України, що підтверджується послужним списком.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 10 вересня 2018 року № 384 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції), вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 22 роки 01 місяць 06 днів, у пільговому обчисленні - 33 роки 03 місяці 06 днів (т. 1 а.с. 22).

Згідно протоколу по пенсійній справі ОСОБА_1 пенсія по інвалідності призначена у розмірі 7307,69 грн. що складає 60% грошового забезпечення.

4 грудня 2018 року позивач звернувся до ГУПФУ в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (т.1 а.с. 40-46).

17 січня 2018 року Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України повідомив позивача про те, що підготовку необхідних для призначення (порахунку) пенсій документів, в тому числі обчислення вислуги років, визначення грошового забезпечення для обчислення пенсії здійснюють уповноважені органи міністерств та відомств, в яких військовослужбовці проходили службу (т. 1 а.с. 47).

Згідно ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду №3-1 від 30 січня 2007 року (далі - Положення), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно п. 4 цього Порядку заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

За правилами п. 7 Порядку для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи, серед іншого, заява про призначення пенсії. Примірник заяви про призначення/перерахунок пенсії, затверджений у додатку 1 цього Порядку.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років. При цьому, рішення відповідача - 2 про призначення пенсії по інвалідності позивач не оскаржив.

В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 від 10 жовтня 2018 року про призначення пенсії по інвалідності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до вимог, встановлених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ГУНП в Донецькій області оформити та надати до ГУПФУ в м. Києві всі необхідні документи для призначення пільгової пенсії за вислугу років та про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві призначити замість пенсії по інвалідності пенсію за вислугу років та здійснити відповідний перерахунок пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення за період: з моменту її призначення (11 вересня 2018 року) по день винесення рішення.

Щодо вимог про зобов`язання ГУНП в Донецькій області виплатити суму недоплаченої винагороди за безпосередню участь в АТО в розмірі 1198,22 грн. за лютий - березень 2016 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Наказом МВС від 6 квітня 2016 року №259 затверджено Інструкцію про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій.

Відповідно до п. 3 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських».

Постанова Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» набрала чинності 4 лютого 2016 року.

Згідно розділу ІІІ цього наказу поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду в розмірі 1200 гривень, у розрахунку на місяць.

Позивач брав участь в антитерористичній операції, має статус учасника бойових дій, що підтверджується рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 15 квітня 2016 року №6/І/V/319 (т. 1 а.с. 27) та посвідченням серія НОМЕР_1 від 22 червня 2016 року (т. 1 а.с. 25).

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12 квітня 2019 року № 412/26/02-2019 за період проходження служби в ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 здійснювалось нарахування та виплата грошової винагороди за безпосередню участь в антитерористичної операції за: лютий 2016 року в сумі 827,59 грн. за 29 діб (наказ ГУНП в Донецькій області від 23 червня 2016 року № 957, березень 2016 року в сумі 774,19 грн. за 31 добу (наказ ГУНП в Донецькій області від 23 червня 2016 року № 957, квітень 2016 року в сумі 800 грн. за 30 діб (наказ ГУНП в Донецькій області від 23 червня 2016 року № 957 (т. 1 а.с. 239-240).

На виконання ухвали суду першої інстанції відповідачем 1 надано нову довідку від 11.07.2019 року № 794/26/01-2019, відповідно до якої позивачу нараховано та виплачено грошову винагороду за безпосередню участь в антитерористичної операції за лютий 2016 року в сумі 827,59 грн. за 20 діб (наказ ГУНП в Донецькій області від 23 червня 2016 року № 957), березень 2016 року в сумі 774,19 грн. за 20 діб (наказ ГУНП в Донецькій області від 23 червня 2016 року № 957), квітень 2016 року в сумі 800 грн. за 20 діб (наказ ГУНП в Донецькій області від 23 червня 2016 року № 957) (т. 2 а.с. 169-170).

В апеляційній скарзі відповідач 1 посилався на технічну помилку в довідці Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12 квітня 2019 року № 412/26/02-2019 в зазначені кількості діб участі позивача в АТО, яку було виправлено у новій довідці від 11.07.2019 року № 794/26/01-2019.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неврахування довідки від 11.07.2019 року № 794/26/01-2019, оскільки дані, зазначені в ній, щодо кількості безпосередньої участі позивача в АТО, також підтверджуються додатком до наказу ГУНП в Донецькій області від 23.06.2016 року № 957 (т. 2 а.с. 171-172).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог в частині стягнення недоплаченої суми винагороди за участь в АТО за лютий-квітень 2016 року, оскільки матеріалами справи встановлено виплату в повному обсязі позивачу винагороди за участь в АТО за вказаний період.

Щодо вимог про зобов`язання ГУНП в Донецькій області виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8390,07 грн. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби в органах поліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року № 804/5864/17.

За таких підстав, посилання відповідача 1 на відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин загальних норм трудового законодавства є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно ч. 1 статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до частини 1 статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з якою В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пунктом 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року №260 (далі - Порядок №260) передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку № 260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

В свою чергу, пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід обраховувати, виходячи з розрахунку календарних днів відповідного місяця його служби, а не робочих, як помилково зазначив позивач у позовній заяві.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області від 29 листопада 2018 року № 671 позивачу за липень 2018 року нараховане та виплачене грошове забезпечення у розмірі 12802,46 грн. без врахування виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 2500,00 грн. (31 календарний день), за серпень 2018 року (31 календарних днів) - 12594,62 грн. (т. 1 а.с. 100).

Таким, чином, середньоденне грошове забезпечення складає: 25397,08 грн. (12802,46 грн. + 12594,62 грн.): 62 календарний день (31 календарний день у липні 2018 року + 31 календарних днів у серпні 2018 року) = 409,63 грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджується та не заперечувалось сторонами у справі, що днем остаточного розрахунку з позивачем є 27 вересня 2018 року.

Тобто, період затримки повного розрахунку при звільненні позивача з 11 вересня 2018 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 27 вересня 2018 року (дата остаточного розрахунку при звільненні) складає 17 календарних днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 11 вересня 2018 року по 27 вересня 2018 року складає 6963,71 грн. (17 календарних днів * 409,63 грн.).

Суд зазначає, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача має проводитись шляхом множення розміру середньоденного заробітку на кількість календарних днів (за період вимушеного прогулу), а не робочих днів як зауважує позивач. Відповідно, норми постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що внаслідок невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання ГУНП в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суму недоплаченої винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 1198,22 грн., у зв`язку з чим в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, в іншій - без змін.

Судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 200/3700/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суму недоплаченої винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 1198,22 грн. та відмовити у задоволенні позову у цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 9 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова