Справа № 200/6162/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2019 р. Справа№200/6162/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В.,при секретарі судового засідання Гришиної А.А.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 О.Г.,

розглянувши в порядку загального провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (місце знаходження: вул. Пушкіна, буд. 8, м. Селидове, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2019 року на адресу суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 з позовними вимогами до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про:

- визнання незаконним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про відмову ОСОБА_2 в призначенні виплати при народжені дитини та допомоги по догляду за дитиною;

- визнання протиправною відмову Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 допомоги при народжені дитини та допомоги по догляду за дитиною до 3-ох років, сина ОСОБА_3 ;

- зобов`язання Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_2 допомоги при народжені дитини та допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_3 до досягнення 3 річного віку, за заявою від 02 листопада 2017 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народила на тимчасово непідконтрольній Україні територію сина, ОСОБА_3 . В листопаді 2017 року звернулась до УСЗН для призначення допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку на сина, але виплати призначені не були. Через недостатність коштів на проживання у м. Селидове, була вимушена повернутися до м. Горлівка. У 2019 році звернулась до відповідача з запитом щодо підстав відмови у призначенні допомоги та отримала відповідь за № П-005/5.1-6.2 від 28.02.2019 року, зі змісту якого вбачається, що робочою групою було здійснено перевірку її місця проживання. За результатом вказаної перевірки було складено акт щодо відсутності за адресою тимчасового реєстрації і на цій підставі відмовлено в призначені допомоги.

Вважає вказану відмову такою, що порушує права її сина, тому була вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду були надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що управління діяло виключно в межах діючого законодавства. Вказує, що ст. 11 розділу III Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та ст.12 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги визначено вичерпний перелік умов призначення допомоги при народжені дитини, а саме, що допомога при народжені дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, а позивач звернулась за такою допомогою після спливу цього терміну.

Окрім того зазначає, що ані позивач ані її син за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщену особу, ніколи не проживали.

Вказує, що управління діяло виключно в рамках діючого законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року продовжено строк на усунення недоліків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 31 липня 2019 року.

31 липня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02 вересня 2019 року.

Позивач до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Представник відповідача до судового засідання з`явилась, проти задоволення позовних вимог заперечувала з мотивів, викладених у позовній заяві.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 12), має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с. 12, зворотній бік).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина ОСОБА_3 в м. Горлівка, Донецької області. 21 вересня 2017 року на підтвердження цього факту Новогородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Позивач і її син є внутрішньо переміщеними особами, фактичне місця проживання яких зазначено за адресою АДРЕСА_2 , що потверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02 листопада 2017 року № та № відповідно.

02 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до управління відповідача з заявою про призначення допомоги при народжені дитини, допомогу одинокім матерям та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Рішенням начальника управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 30.11.2017 року № 609 скасовано довідку при взяття на облік внутрішньо переміщену особу гр. ОСОБА_2 .

Рішенням комісії з питань відновлення (призначення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 01.12.2017 року № 9817 відмовлено в призначені допомоги при народжені дитини, допомоги на дітей одинокім матерям та державній соціальній допомоги малозабезпеченим сім`ям ОСОБА_2 .

Рішенням начальника управління соціального захисту населення Селидівської міської ради № 690 від 08.12.2017 року відмовлено в призначені допомоги при народжені дитини на дату звернення 02.11.2017 року.

Згодом, позивач була вимушена повернутися до м Горлівка Донецької області.

15.02.2019 року звернулась до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради з інформаційним запитом щодо підстав відмови в призначені їй допомоги при народжені дитини - ОСОБА_3 .

У відповідь управління відповідача листом від 28.02.2019 року № П-005/5.1-6.2 повідомило, що призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою. Проте, оскільки позивач подала завідомо неправдиві відомості щодо її фактичного місця проживання, їй відмовлено в призначені допомоги при народжені дитини допомоги на дітей одинокім матерям, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Частинами 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є, зокрема, допомога при народженні дитини.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 вказаного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Аналогічні положення містить п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, згідно з яким допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Згідно з п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев`ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Відмовляючи в призначенні допомоги при народженні дитини (на сина позивача) відповідач виходив з того, що звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини та через подання недостовірних відомостей щодо фактичного місця проживання позивача.

Разом з тим, приймаючи такі рішення відповідачем не враховано наступне.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в Постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 591/610/16-а (№ К/9901/12622/18).

При цьому, передбачене ч.7 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, положення, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, не дає підстав стверджувати, що даний термін є присічним та не може бути поновленим при наявності поважних причин.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу та не перебування за місцем фактичного проживання, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок призначення, припинення виплат соціальних допоміг внутрішньо переміщеним особам, зокрема у разі не підтвердження місця фактичного проживання заявника, отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування є безпідставними.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання соціальної допомоги при народжені дитини не оспорюється сторонами та передбачено діючим законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для не призначення соціальної допомоги позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність дій відповідача з відмови в призначенні соціальної допомоги на дитину.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно дублікату квитанції № 0.0..1, позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 768, 40 грн. (а.с. 30).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет від 23.11.2018 № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 1921,00 грн.

Таким чином, зважаючи на те, позивачу відстрочено сплату судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з управління відповідача судовий збір на користь позивача, як того вимагає ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 2-17, 42-47, 72-77, 90, 94, 121, 122, 132, 133, 139, 143, 159-164, 168, 171, 173, 175, 179-181, 183, 192-194, 199, 205, 224, 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (місце знаходження: вул. Пушкіна, буд. 8, м. Селидове, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про відмову ОСОБА_2 в призначенні виплати при народжені дитини та допомоги по догляду за дитиною № 690 від 08.12.2017 року.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 допомоги при народжені дитини та допомоги по догляду за дитиною до 3-ох років, сина ОСОБА_3 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_2 допомоги при народжені дитини та допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_3 до досягнення 3 річного віку, за заявою від 02 листопада 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок на користь ОСОБА_2 .

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 02 вересня 2019 року.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 06 вересня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова