Справа № 1.380.2019.003600
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.003600
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому згідно з заявою про уточнення позовних вимог від 14.08.2019 (вх. № 29370) просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови проведення розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому ст. 47 та п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 , як особі, що необгрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами внесеними Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 № 2325-VІІІ;

- зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 , перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з ст. 47, п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 05.05.2018, з урахуванням раніше виплачених сум, і проводити у подальшому відповідні виплати, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітована;

- зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі ст. 58 Закону України «Про пенсійне страхування», з 05.05.2018 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування відбування покарання у засланні на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років» № 2325-VІІІ від 13.03.2018 і проводити в подальшому відповідні виплати, як особі, що зазнала політичних репресій, згодом реабілітована.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що за Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 13.03.2018 № 2325-VІІІ ОСОБА_1 , за ст. 1-2 набув статус реабілітованого, відбував покарання у засланні, отримав право на усі пільги, які передбачені реабілітованим особам за ст. 5 та ст. 6 Закону і зокрема зарахування у потрійному розмірі стажу роботи для призначення трудової пенсії за час перебування у засланні (спецпоселення), отримати підвищення пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком за ст. 47, п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду у Львівській області позивачу відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відмовлено у зарахуванні до трудового стажу у потрійному розмірі час перебування відбування покарання у засланні.

Ухвалою від 05.08.2019 суддя відкрив спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

У зв`язку з відсутністю головуючого судді на роботі (перебування у відпустці у період з 26.08.2019 по 08.09.2019), суд приймає рішення у цій справі в перший робочий день головуючого судді, а саме - 09.09.2019.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 28.08.2019 (вх. № 30734), у якому зазначає, що згідно з довідкою Головного управління МВС у Львівській області від 14.06.2018 № 126 позивач є реабілітованим відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Стверджує, що позивач реабілітований як член сім`ї реабілітованого громадянина, тобто лише переселений разом з сім`єю на спецпоселення. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" громадянам, які є членами сімей осіб, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії підвищення проводиться в розмірі 43,52 грн. Також зазначає, що частиною першою ст. 28 Закону № 1058 передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої статті 28, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Тому, зазначений мінімальний розмір пенсії за віком не може застосовуватися для обчислення підвищення громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, та членам їх сімей, яких було примусово переселено. Також, звертає увагу, що позивач разом з членами своєї сімї перебували на спецпоселенні, що не можна вважати часом тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання або перебування на примусовому лікуванні. Позивач реабілітований за ст. 3 Закону № 962-ХІІ, а не за ст.1 цього Закону. Відтак, оскільки позивач був виселений, а не засуджений, вимога про зарахування часу перебування у висланні у потрійному розмірі до стажу є безпідставною та незаконною, а сам перерахунок по стажу не передбачений чинним законодавством. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву від 03.09.2019 (вх. № 31461), у якому зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» в редакції Закону від 17.04.1991 № 962-XI позивач був реабілітований. Позивач був примусово виселений на спецпоселення з конфіскацією майна із встановленням обмеження па право пересування та заборони виїзду з місця проживання, що підпадає під термін заслання в порядку ст. 1-1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», в редакції Закону від 13.03.2018 № 2325-VІІІ. Позивач є в списку громадян, що на підставі рішення позасудового органу зазнав політичних репресій. Пунктом «г» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 % мінімальної пенсії за віком і в подальшому виплачувати щомісячне підвищення, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат. Також звертає увагу, що згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», громадяни, реабілітовані згідно із Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» з відповідною довідкою, мають право на отримання посвідчень про пільги реабілітованого встановленого зразка і не потребують повторного проходження процедури реабілітації відповідно до Закону. Застосування норм Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресії на Україні» в редакції Закону від 17.04.1991 № 962-ХІІ є безпідставне та не законне, чим порушують конституційні права позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України, отримує пенсію за віком, що підтверджується посвідченням № 117811.

Згідно з архівною довідкою Головного управління МВС України у Львівській області від 14.06.2018 ОСОБА_1 , 1941 р.н., виселений 21.10.1947 із села Берлин Бродівського району Львівської області за рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР від 31.01.1948 на спецпоселення з конфіскацією майна в Кемеровську область, по політичних мотивах, як член сім`ї посібника учасникам ОУН, звідки звільнений 18.07.1958. Відповідно до ст. 3 Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_1 був визнаний реабілітованим відповідно до копії довідки про реабілітацію від 13.11.1992.

Виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області 30.01.2019 видав ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_3 , відповідно до якого позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

ОСОБА_1 звернувся до Яворівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявами щодо встановлення підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зарахування до трудового стажу у потрійному розмірі часу перебування відбування покарання у засланні.

Листами Яворівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.03.2019 № 11/с-11/30 та від 14.06.2018 № 1157/02-30 повідомив, що відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, до 31.08.2019 проводиться виплата підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, що становить - 4,98 грн. Підпунктом 2 пункту 4 постанови КМУ від 16.08.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення» встановлено, що з 01.09.2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом примусово переселені, підвищення проводиться в розмірі - 43,52 грн. Згідно з ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачається зарахування стажу роботи у потрійному розмірі.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови проведення розрахунку підвищення пенсії та у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Статтями 3, 4 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими банд пособниками та їх сім`ями.

Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654 встановлено, що з 01.09.2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено відповідно 43,52 грн.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, стаття 28 вказаного Закону передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічних правових висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10.102018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі № 446/1848/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного суду.

Аналізуючи співвідношення пункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 та пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Суд встановив, що згідно з архівною довідкою Головного управління МВС України у Львівській області ОСОБА_1 визнаний реабілітованим та відповідно до посвідчення виданого виконавчим комітетом Яворівської міської ради Львівської області 30.01.2019 серії НОМЕР_3 позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Отже, ОСОБА_1 є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій як член сім`ї репресованої з політичних мотивів родини, згодом був реабілітований, що надає право на підвищення призначеної пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тому, суд вважає, що підвищення до пенсії, яке виплачується позивачу в обсягах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком.

З огляду на наведене вимоги позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови проведення розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому ст. 47 та п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 , перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з ст. 47, п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 05.05.2018, з урахуванням раніше виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітований - підлягають задоволенню.

Щодо проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 , як особі, що необгрунтовано зазнала політичних репресій суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була депортована та в подальшому реабілітована до трудового стажу, як компенсацію реабілітованій особі в потрійному розмірі.

Суд встановив, що ОСОБА_1 був примусово переміщений з обов`язковим переселенням в спецпоселення, тобто відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» перебував у засланні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 , як особі, що необгрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами внесеними Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років» № 2325-VІІІ від 13.03.2018.

Суд звертає увагу, що Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 14.06.2007 у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" наголосив, що в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.

Таким чином, наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

Тому, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вирішити питання про перерахунок стажу роботи згідно з ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 05.05.2018 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування відбування покарання у засланні на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 № 2325-VІІІ з урахуванням позиції викладеної у рішенні суду.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому ст. 47 та п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з ст. 47, п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 05.05.2018, з урахуванням раніше виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітована.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами внесеними Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 № 2325-VІІІ.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вирішити питання про перерахунок стажу роботи згідно з ст. 58 Закону України «Про пенсійне страхування», з 05.05.2018, як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування відбування покарання у засланні на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 № 2325-VІІІ з урахуванням позиції викладеної у рішенні суду.

6. У задоволені позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок стажу роботи згідно з ст. 58 Закону України «Про пенсійне страхування», з 05.05.2018 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування відбування покарання у засланні на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років» № 2325-VІІІ від 13.03.2018 і проводити в подальшому відповідні виплати, як особі, що зазнала політичних репресій, згодом реабілітована - відмовити.

7. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1536,80 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кедик М.В.