Справа № 320/5361/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5361/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Пилипенко О.Є., Файдюка В.В.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

позивач: не з`явився;

представника відповідача: Мних Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся до ОСОБА_1 з позовом до Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі 41743,30 грн.;

- зобов`язати Центральне об`єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві сплатити ОСОБА_1 зазначену заборгованість на суму компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з квітня 2017 року по місяць виплати заборгованості (5551,86 грн. на день подачі позову).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з вересня 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 40640,90 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві сплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з вересня 2016 року по вересень 2017 року включно у розмірі 40 640,90 грн. та суму компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з вересня 2016 року по місяць виплати заборгованості. В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду звернуто до негайного виконання. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ідентифікаційний код 42098368) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 704,80 грн. Щодо решти позовних вимог у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час прийняття рішення невраховано те, що у позивача за період з 01.04.2015 р. по 28.02.2017 р. виникла переплата з пенсії в сумі 435 298,86 грн. у зв`язку із неповідомленням про працевлаштування на посаду, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві подано позовну заяву про відшкодування шкоди із переплати пенсії до Шевченківського районного суду м.Києва.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

У відповідності до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її необґрунтованість та відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві 04.02.2003, місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 27-28).

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником прав та обов`язків якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та з 05.05.2003 отримує пенсію за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2016 у справі №361/5500/16-а (провадження №2а/361/407/16-a) позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про перерахунок пенсії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у проведенні перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, згідно із довідками від 07.09.2016 за №18-1201зп та №18-1202зп, та довідки від 08.09.2016 №18-1213зп, виданими Генеральною прокуратурою України. Зобов`язано Центральне об`єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, згідно із довідками Генеральної прокуратури України від 07.09.2016 за №18-1201зп та №18-1202зп, та довідки від 08.09.2016 №18-1213зп і здійснити виплату пенсії з 07.09.2016, урахуванням отриманих сум. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва. В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 17).

Вказане рішення суду набрало законної сили 18.11.2016, що підтверджується відміткою суду на судовому рішенні.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2017 роз`яснено резолютивну частину постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2016 у справі №361/5500/2016-а (провадження №2а/361/407/2016-a) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, виклавши її в наступній редакції: "Зобов`язано Центральне об`єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, згідно із довідками Генеральної прокуратури України від 07.09.2016 за №18-1201зп та №18-1202зп, та довідки від 08.09.2016 №18-1213зп. Здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07 вересня 2016 року в розмірі 31344,77 грн., виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати у розмірі 34827,52 грн., що зазначено в довідці від 07.09.2016 №18-1202зп, виданої Генеральною прокуратурою України. Абзаці 4-9 вважати абзацами 5-10" (а.с. 18, зворотній бік).

На виконання вищевказаного рішення суду, Центральним об`єднаним управлінням пенсійного фонду України в м. Києві було проведено перерахунок пенсії позивачу з 07.09.2016 у сумі 31344,77 грн., з 01.12.2016 у сумі 31344,77 грн., з 24.11.2020 у сумі 28448,27 грн., з 01.12.2020 у сумі 28448,27 грн., що підтверджується розпорядженням від 18.01.2017 №818121 (а.с. 101).

Фактично позивачу щомісячно виплачувалась пенсія у розмірі за період з вересня по грудень 2016 року - 21367,31 грн., з січня по березень 2016 року - 21704,66 грн., у травні 2017 року - 33221,78 грн., з червня по серпень 2017 року -19403,79 грн., у вересні 2017 року - 75627,80 грн., з жовтня по грудень 2017 року - 27664,19 грн., з січня по лютий 2018 року - 27909,89 грн., з березня по грудень 2018 року - 31344,77 грн., що підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 03.12.2018 №13 (а.с. 63-64).

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо невиплати пенсії у розмірі 41743,30 грн. та наявності права на отримання компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з квітня 2017 року по місяць виплати заборгованості, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованості невиплати позивачу пенсії за період з вересня 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 40 640,90 грн. у зв`язку із чим наявна бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за вказаний період, що підлягає стягненню. Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат по сплаті судового збору у сумі 1102,40 грн., оскільки вона не є заборгованістю по сплаті пенсії.

В частині позовних вимог про відшкодування компенсації у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з вересня 2016 року по місяць виплати заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач щомісячно недоотримував суми пенсії, на виплату яких він мав право з вини відповідача.

З вказаними висновками погоджується колегія суддів, виходячи із наступного.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 07.09.2016 на виконання постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2016 у справі №361/5500/2016-а повинен становити 31344,77 грн.

Вирішуючи питання щодо утримання з пенсії позивача сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору суд першої інстанції виходив із наступного.

Підпунктами 162.1.1, 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що починаючи з 01 січня 2015 року платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як із джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента, відповідно статті 163 ПК України, є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 167.4 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Крім того, пунктом 16-1 Підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України закріплено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно з підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Тобто, податком з доходів фізичних осіб та військовим збором за ставкою 18% та 1,5%, відповідно, оподатковуються пенсії понад десять розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на початок звітного року.

При цьому судом враховано, що 27.02.2018 Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі № 1-6/2018 про визнання неконституційним положення абзацу першого пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення. Положення зазначеного абзацу, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, суперечить статті 46 Конституції України.

Відповідно до статті 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За положеннями статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 вбачається, що положення абзацу першого пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, котрі визнано неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вищезазначеного Рішення від 27.02.2018 року по справі №1-р/2018.

Відповідно до статті 7 Закону України від 25.12.2015 №928-VIII "Про державний бюджет України на 2016 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні.

Відповідно до статті 7 Закону України від 21.12.2016 №1801-VIII "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2017 року - 1247 гривень.

Відповідно до статті 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2018 року - 1373 гривень.

Таким чином, оподатковувана сума пенсії позивача становить у період з вересня по грудень 2016 року - 20604,77 грн. (31344,77 - 1074х10), з січня по грудень 2017 року - 18874,77 грн. (31344,77 - 1247х10), з січня по лютий 2018 року - 17614,77 грн. (31344,77 - 1373х10).

Щомісячний розмір податків з пенсії позивача становить у період з вересня по грудень 2016 року - 4017,93 грн. (20604,77х(18%+1,5%)), з січня по грудень 2017 року - 3680,58 грн. (18874,77х(18%+1,5%)) з січня по лютий 2018 року - 3434,88 грн. (17614,77х(18%+1,5%)).

Щомісячний розмір пенсії позивача після утримання податку, згідно з абзацом першим підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 та пунктом 167.4 статті 167 ПК України, у період з вересня по грудень 2016 року становить 27326,84 грн. (31344,77-4017,93), з січня по грудень 2017 року - 27664,19 грн. (31344,77-3680,58), з січня по лютий 2018 року - 27909,89 грн. (31344,77-3434,88).

Натомість, фактично щомісячна пенсія виплачена позивачу в розмірі за період з вересня по грудень 2016 року - 21367,31 грн., з січня по березень 2016 року - 21704,66 грн., у травні 2017 року - 33221,78 грн., з червня по серпень 2017 року -19403,79 грн., у вересні 2017 року - 75627,80 грн., з жовтня по грудень 2017 року - 27664,19 грн., з січня по лютий 2018 року - 27909,89 грн., з березня по грудень 2018 року - 31344,77 грн., що підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 03.12.2018 №13 та історією по картковому рахунку про надходження коштів з 01.09.2016 по 30.09.2017 (а.с. 14, 63-64).

Враховуючи вищевикладене, розмір заборгованості з виплати ОСОБА_1 пенсії за період з вересня 2016 року по вересень 2017 року становить 40640,90 грн. ((розмір пенсії, який підлягав до сплати - 358285,07 грн. ((27326,84х4=109307,36) + (27664,19х9=248977,71)) - (розмір фактично сплаченої пенсії - 317644,17 ((21367,31х4=85469,24) + (21704,66х3=65113,98) + 33221,78+ (19403,79х3=58211,37) + 75627,80)).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд першої інстанції вірно відхилив посилання відповідача на наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з існуванням переплати пенсії позивачу, яка виникла внаслідок неповідомлення про працевлаштування останнього, оскільки спір у даній справі пов`язаний із бездіяльністю відповідача щодо невиплати пенсії за рішенням суду, яке набрало законної сили. Утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій не є предметом розгляду у даній справі.

Відтак, відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості невиплати позивачу пенсії за період з вересня 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 40640,90 грн.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з вересня 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 40640,90 грн.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що заборгованість Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва з відшкодування витрат по сплаті судового збору у сумі 1102,40 грн. не є заборгованістю по сплаті пенсії. Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача сплатити ОСОБА_1 заборгованість на суму компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з квітня 2017 року по місяць виплати заборгованості (5551,86 грн. на день подачі позову), суд першої інстанції зазначив наступне.

Згідно з частиною 2 статті 87 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Системний аналіз даної норми дає підстави дійти висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що оскільки позивач, починаючи з вересня 2016 року щомісячно недоотримував суми пенсії, на виплату яких він мав право, з вини відповідача, то позивач в даному випадку не обмежений будь-яким строком щодо звернення до суду з позовом про виплату йому своєчасно не отриманої пенсії з врахуванням вже виплачених сум.

Відповідно до статті 1 Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Пунктом 3 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи був виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті 46 Закону №1058-IV, статті 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа №336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа №521/940/17).

Як вже зазначалось, внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, позивача було безпідставно і незаконно позбавлено частини доходів, на отримання яких він мав право ще з вересня 2016 року.

Отже, позивач має право на одержання невиплаченої частини пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів на підставі частини другої статті 46 Закону №1058-IV та Закону №2050-ІІІ.

Суд зазначає, що згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, оскільки позивач, починаючи з вересня 2016 року, щомісячно недоотримував суми пенсії, на виплату яких він мав право з вини відповідача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача сплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії за період з вересня 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 40640,90 грн. та суму компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з вересня 2016 року по місяць виплати заборгованості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: О.Є. Пилипенко

В.В. Файдюк

Повний текст судового рішення виготовлено 05.09.2019 р.