Справа № 824/642/19-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2019-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/642/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К. розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду в інтересах ОСОБА_3 (далі позивач) з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області в особі Путильського районного сектору Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області, в якому просять:

- визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області у видачі ОСОБА_3 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області оформити та видати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних про дитину і про нас, її батьків, до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

В обґрунтування позовних вимог законні представники позивача вказували, що 10.11.2018 р. подали заяву до Путильського районного сектору Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області (далі - Путильський РС ДМС у Чернівецькій області), в якій просили оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XII.

Однак, 17.11.2018 р. Путильським РС ДМС у Чернівецькій області відмовлено у видачі їхній дитині паспорта у формі книжечки, посилаючись на положення Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус.

Законні представники позивача вважають, що така відмова порушує право їхньої дитини набувати та здійснювати цивільні права та обов`язки під власним ім`ям, порушує свободу світогляду та віросповідання.

Крім того, законні представники позивача вважають, що Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XII є чинним, а тому їх заява про видачу паспорта-книжечки у відповідності до такого положення підлягає задоволенню.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.06.2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

З метою з`ясування всіх обставин у справі пунктом 4 вищевказаної ухвали суду, витребувано з Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області докази.

Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області (далі відповідач) подало до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказувало, що 10.11.2018 р. до Путильського РС ДМС України в Чернівецькій області звернувся із заявою позивач разом із законними представниками, у якій просив видати бланк паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-XII. До заяви не було надано жодного документа із необхідних для оформлення та видачі паспорта громадянина України. Натомість в заяві, було вказано, що свідоцтво про народження та фотокартки будуть надані в подальшому лише після отримання відповіді на його звернення.

Відповідач вказує, що дана вимога була звернена з посиланням на Закон України Про звернення громадян.

Звернення позивача було зареєстровано в журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли на особистому прийомі, Путильського РС УДМС України в Чернівецькій області.

За наслідками розгляду вказаної заяви Путильським РС УДМС України в Чернівецькій області надано відповідь-роз`яснення, якою заявника повідомлено про зміни в законодавстві, які відбулися у сфері надання адміністративних послуг з питань оформлення та видачі паспорта громадянина України.

Враховуючи той факт, що подана позивачем та його законними представниками заява не відповідала зразку заяви - анкети, зразок якої затверджено МВС України, та не надано документів, передбачених законодавством, для оформлення паспорта громадянина України, то прийняти заяву до розгляду та подальшого документування паспортом громадянина України не було можливим. Натомість, подана позивачем заява була прийнята до розгляду Путильським РС ДМС України в Чернівецькій області як звернення з метою інформування заявник про можливість оформлення паспортного документа у відповідності до діючого законодавства.

Відповідач зауважує на те, що права позивача не були порушені, оскільки відсутня відмова в оформленні паспорта громадянина України з боку підрозділу УДМС України в Чернівецькій області.

У зв`язку із наведеним, відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Правом, передбаченим ст. 163 КАС України, позивач та його законні представники не скористалися, відповідь на відзив до суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Сергії, Путильського району, Чернівецької області, про що зроблено запис в книзі записів актів громадянського стану про народження за № 8 від 11.06.2002 р. та підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.06.2002 р. Батьками позивача є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 9, 10-11, 12-13).

10.11.2018 р. ОСОБА_3 та його законні представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Путильського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України.

В заяві зазначено, що користуючись законним правом на добровільне волевиявлення у вирішенні питання щодо обробки персональних даних, гарантованих ст. 32 Конституції України, позивач не дає згоду на збір та обробку персональних даних, категорично забороняє передачу будь-яких даних по відношенню до себе до Єдиного державного демографічного реєстру; забороняє формування по відношенню до себе УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, QR-кодових, біометричних тощо); забороняє використання щодо себе будь-яких засобів ЄДДР.

З огляду на наведене, у вказаній заяві позивач та його законні представники просили оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ.

Окрім цього, у вказаній заяві позивач та його законні представники, відповідно до Закону України Про звернення громадян просили надіслати письмову відповідь на їхню адресу з повідомленням про дату та час оформлення паспорта. Для оформлення та паспорта буде подано копію свідоцтва про народження і дві фотокартки. Заява підписана позивачем та його законними представниками (а.с. 14, 30).

Вказана заява прийнята та зареєстрована у Путильському районному секторі Головного управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області 10.11.2018 р., за Інд.№73.20-ОП/Б-20, що підтверджується журналом прийому громадян №10/73.20-42 Путильського РС УДМС реєстрації звернення громадян, що надійшли під час особистого прийому, та карткою обліку відвідувачів № 0П/Б-20 (а.с. 31, 33-34).

За результатами розгляду заяви, 17.11.2018 р. Путильський районний сектор Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області, який є структурним підрозділом Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області, листом за вих. №73.20/917, посилаючись на положення ст. ст. 19, 21, 24, 35, 68 Конституції України, Закон України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус та постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України повідомив позивача та його законних представників, що переконання особи щодо належності до окремих соціальних груп не може бути законною підставою для увільнення від своїх обов`язків перед державою або відмови від виконання законів.

У листі також зазначено, що посилання на рішення Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) не може бути підставою для видачі неповнолітній дитині позивачів паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ, оскільки є індивідуальним актом, та стосується прав та обов`язків визначеної в рішенні особи.

Крім того, в листі зазначено, що видача документу, що посвідчує особу, не можлива без обробки персональних даних. Заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети її обробки. Паспорт громадянина України є необхідним документом для укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою тощо.

На підставі наведеного, відповідач зазначив, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ (а.с. 15, 32).

Вважаючи відмову протиправною, законні представники позивача звернулися до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Основного Закону України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За змістом ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

За змістом ч. 4 цієї ж статті, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 р. № 987-XII (далі - Закон № 987-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №987-XII громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. За змістом частини третьої цієї статті, ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з ч. 2, 10 ст. 5 Закону № 987-XII церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Релігійна організація зобов`язана додержувати вимог чинного законодавства і правопорядку.

За змістом ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. № 2235-III (далі - Закон № 2235-III в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-XII (далі - Положення № 2503-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9-11 Положення про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Отже, чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Водночас, Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 р. №5492-VI (далі - Закон №5492-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно зі ст. 13 Закону № 5492-VI, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на паспорт громадянина України.

Відповідно до ч. 2, 4, 6 ст. 14 Закону № 5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

Отже, вказаним Законом також передбачена можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки.

Тобто, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаним Законом, має право на отримання документа у формі книжечки, зокрема, паспорта громадянина України.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону № 5492-VI, уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Отже, зі змісту вищенаведеної норми вбачається, що законодавець передбачив вичерпний перелік підстав для відмови заявникові у видачі документа.

У наданій Путильським районним сектором Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області, відповіді на заяву позивача, відповідач фактично зазначає, що на даний час паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Даною відповіддю, відповідач фактично відмовив в видачі позивачу паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1992 року) у формі книжечки, не зазначаючи при цьому підстав, з яких Законом передбачена така відмова, і, відповідно, позбавляючи позивача права повторно звернутися до уповноваженого суб`єкта у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Суд також зазначає, що відмова в оформленні паспорта громадянина України позивачу у формі паспортної книжечки порушує його особисті права, що не відповідає наведеним основоположним приписам Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.).

Беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема щодо релігійних переконань позивача та відмови від обробки персональних даних, а також про те, що чинне законодавство (як-от Положення про паспорт) дозволяє отримати паспорт громадянина України у тому вигляді, як того просить позивач), а також правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № Пз/9901/2/18 (№806/3265/17).

Зважаючи на положення ст. 291 КАС України правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19.09.2018 р. у згаданій зразковій справі, є обов`язковим для судів при ухваленні рішень у типових справах.

За правилами ст. 291 КАС суди повинні враховувати висновки Верховного Суду у зразковій справ під час ухвалення рішення у типовій справі.

При цьому суд зазначає, що в рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № Пз/9901/2/18 зазначено право будь-якого громадянина надавати чи не надавати згоду на відповідну обробку персональних даних, тому наявність чи відсутність релігійних переконань, в даній справі, не потребує доведення, оскільки первинною є саме наявність чи відсутність згоди на відповідну обробку персональних даних.

Суд зазначає, що вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. На думку Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було встановлене законом), не було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція).

При вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що законодавець, приймаючи Закон України від 14.07.2016 р. №1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює відсутність якості закону та порушення конституційних прав такої особи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 р., будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що відмовляючи у видачі позивачу паспорту у формі паспортної книжечки, відповідач порушив права позивача, передбачені статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки неоформлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки саме через його релігійні переконання, які не призводять до негативних наслідків тих чи інших людей та не спрямовані проти цих людей чи держави, обмежує його права, що встановлені законом, і не є необхідним в демократичному суспільстві.

Суд критично оцінює твердження відповідача, що Путильським районним сектором Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області не приймалось рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України в формі книжечки, а заява позивача була розглянута як звернення у межах строку визначеного Законом України Про звернення громадян та надано позивачу письмову відповідь на його заяву з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України.

Так, дійсно у відповіді на заяву, відповідач посилається на положення ст. ст. 24, 35, 68 Конституції України, ст. 21 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус та постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Однак, у відповіді від 17.11.2018 р. №73.20/917, відповідач не вказує, що подана позивачем та його законними представниками заява розглядалася ним в порядку Закону України Про звернення громадян.

Крім того, з відповіді від 17.11.2018 р. №73.20/917 видно, що за результатами розгляд заяви позивача про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідач фактично відмовив позивачу в оформленні паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд звертає увагу, що приймаючи оскаржувану відмову відповідач не посилався на те, що рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України в формі книжечки не приймається, а заява позивача була розглянута як звернення у межах строку визначеного Законом України Про звернення громадян, а тому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, є недоречними посилання відповідача на ці обставини у відзиві на позов.

Окрім того, суд звертає увагу, що позивач та його законні представники не зверталися до відповідача із заявою про роз`яснення щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України.

При цьому суд бере до уваги, що позивачем оскаржується відмова у оформленні та видачі йому у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно, оформлена листом від 17.11.2018 р. №73.20/917, яка в розумінні КАС України є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що заява позивача про оформлення паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1992 року) у формі книжечки, подана у довільній формі, не є підставою для видачі паспорта будь-якого зразка, суд зазначає, що дані доводи відповідача спростовуються змістом заяви від 10.11.2018 р., підписаної позивачем та його законними представниками поданої до Путильського районного сектору Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області, згідно якої він просив, в т.ч. оформити бланк паспорту громадянина України без застосування засобів Єдиного Державного демографічного реєстру та видати виключно у вигляді паспортної книжечки на підставі Закону України Про громадянство України.

Крім того, жодних зауважень щодо форми поданої заяви так само як і до пакету документів, що з нею подавались, відповідь Путильського районного сектору Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області від 17.11.2018 р. №73.20/917 не містить.

Беручи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку, що відмова у видачі позивачу у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки, оформлена листом від 17.11.2018 р. №73.20/917, є протиправною та підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Інші доводи наведені відповідачем у відзиві на адміністративний позов не спростовують протиправність оскаржуваної відмови.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XII, без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР), без формування (присвоєння) унікального номеру запису в реєстрі (УНЗР), без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР, суд зазначає наступне.

Обираючи такий спосіб захисту порушеного права, як зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт, позивач та його законні представники не врахували того, що ними не було надано усіх документів, які визначені законодавством, та які необхідні для вирішення питання щодо видачі паспорту громадянина України позивачу.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що з огляду на позицію відповідача наведену у відзиві на позов щодо відсутності підстав для оформлення та видачі паспорту у формі "книжечки", останнім фактично не здійснювалась перевірка поданої заяви про видачу паспорту та долучених до неї документів через невідповідність поданої заяви встановленому зразку та відсутність оригіналу свідоцтва про народження позивача, що, відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 16 Закону № 5492-VI може слугувати підставою для відмови заявникові у видачі документа.

Перелік документів, які подаються із заявою про видачу паспорту, визначено Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 р.

Так, відповідно до п. 35 цього Порядку до переліку документів, які подаються для оформлення паспорту, зокрема, надаються оригінал свідоцтва про народження заявника, оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України).

Із долучених до матеріалів справи документів не вбачається того, що вказані документи надавалися відповідачу для оформлення паспорту позивачу. Докази, які спростовували б дану обставину, позивачем та його законними представниками до суду не надані.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 245 КАС України наведено перелік рішень, які суд може прийняти у разі задоволення позову.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено перевірку документів, які необхідно подати для оформлення паспорту та приймаючи до уваги те, що повноваженнями щодо перевірки таких документів наділений саме відповідач, а не суд, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та його законних представників від 10.11.2018 р. (Інд.№73.20вх.№ОП/Б-20 від 10.11.2018 р.) про оформлення паспорта громадянина України.

При цьому суд звертає увагу відповідача, що під час повторного розгляду заяви позивача про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, він зобов`язаний розглянути вказану заяву, враховуючи правовий висновок суду наведений в даній справі.

Водночас позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не передавати будь-які дані про дитину і про її батьків до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру задоволенню не підлягають, оскільки при видачі паспорта у формі згідно з Положенням №2503-ХІІ взагалі не передбачено внесення будь-яких даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову законним представником позивача ОСОБА_1 , сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією №4 від 05.06.2019 р. (а.с. 5).

Разом з тим, ч. 8 ст. 139 КАС України визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь законного представника позивача, а саме: ОСОБА_1 , сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 14, 77, 139, 243-246, 255, 293 та 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області в особі Путильського районного сектору Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області, оформлену листом від 17.11.2018 р. №73.20/917, у оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

3. Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області в особі Путильського районного сектору Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 та його законних представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 10.11.2018 р. (Інд.№73.20вх.№ОП/Б-20 від 10.11.2018 р.) про оформлення паспорта громадянина України.

4. Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 11.06.2002 р.);

законний представник позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Путильським РВ УМВС України в Чернівецькій області 14.01.1998 р.);

законний представник позивача Боцвин ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Путильським РВ УМВС України в Чернівецькій області 31.12.1997 р.);

відповідач - Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області (вулиця Шептицького, 25, місто Чернівці, ).

Суддя Левицький В.К.