Справа № 420/2244/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2244/19

Категорія: 112010000
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
Час і місце ухвалення: 13:00, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про часткове визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 75 проколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 року №37, яким йому відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати призначати та виплатити в місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, з урахуванням висновків викладених у рішенні суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у липні 2014 року під час участі в антитерористичної операції позивач отримав поранення. 10 грудня 2018 року при первинному огляду органами МСЕК йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини. Відповідно до п."б" ч.1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач набув права на отримання гарантованої державою виплаті - одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Однак відповідачем йому було відмовлено в призначенні та виплаті такої допомоги.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у грудні 2014 року позивачу було встановлено ступень втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі 20 %. А у грудні 2018 року під час огляду органами МСЕК йому встановлено не вищу групу інвалідності, а вищий ступінь втрати працездатності, за яким первинно встановлено ІІ групу інвалідності. Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках (30.12.2014) та втратою працездатності у вигляді встановлення II групи інвалідності (10.12.2018) пройшов термін понад 2 роки, то немає правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 з 2005 року проходив військову службу у Збройних Силах України та мав військове звання майор медичної служби.

В період з 23.05.2014 року по 07.08.2014 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

11 липня 2014 року виконуючи бойове завдання у зоні Антитерористичної операції ОСОБА_1 отримав порання.

30 грудня 2014 року органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 10.12.2018 року Серії 12 ААБ №040984, ОСОБА_1 внаслідок первинного огляду встановлена ІІ група інвалідності, травма, пов`язана із захистом Батьківщини

21 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав рапорт командиру в/ч НОМЕР_1 , відповідно до якого просив виплатити одноразову грошову допомогу, у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Пунктом 75 протоколу засідання комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №37 від 22.03.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Відмова обґрунтована тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, не має підстав для призначення одноразової грошової допомоги, допомогу у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності виплачена в сумі 17 052 грн.

Не погоджуючись із відмовою ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позов суд першої інстанції вважав, що позивачу неправомірно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно преамбулі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 цього Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21-4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті, йому призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. № 975.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №040984 від 10.12.2018 року, ОСОБА_1 під час первинного огляду 10.12.2018 року встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена до 01 січня 2021 року .

Посилання апелянта на приписи частини 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку, колегія суддів вважає помилковими, оскільки вказані норми регулюють питання доплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення МСЕК вищої групи чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності під час повторного огляду..

В даному випадку ОСОБА_1 звернувся з рапортом про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з первинним встановленням інвалідності, а не її доплати на підставі рішення МСЕК, прийнятого під час його повторного огляду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Законом України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017, ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Як встановлено вище, 30 грудня 2014 року органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

І на той час стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції до 01.01.2017) не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В силу статті 58 Конституції України норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року у справа № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17).

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 року по справі № 759/5707/16-а, оскільки спір який розглядався в суді касаційної інстанції (відмова у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачу встановлена з 1985 року, тобто до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», а згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі) виник з інших підстав, ніж ті, які досліджуються судом апеляційної інстанції (відмова у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав встановлення інвалідності понад дворічний термін)

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 11 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова