Справа № 320/860/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року м. Київ справа № 320/860/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарлев" до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Тарлев" (далі - позивач) з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 23 січня 2019 р. №UA100110/2019/000010/2;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100110/2019/00085.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивачем визначено його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту). Цей показник було заявлено у митній декларації, до якої додавалися усі необхідні документи для підтвердження ціни. Однак, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару. Позивач вказує на недотримання відповідачем порядку щодо черговості застосування методів визначення митної вартості.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

12 березня 2019 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів позивача встановлено, що в поданих документах наявні розбіжності, а надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

2 квітня 2019 р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що у відзиві відповідач при переліченні документів, які були надані під час оформлення митної декларації № UA100110/2019/109881, зазначив не увесь їх перелік, зокрема відсутній у ньому лист від виробника GRANIT DAYANIKLI TUKETIM MALLARI URETIMPAZARLAMA SAN.VE TIC.LTD.STI від 25 грудня 2018 р., який надає пояснення щодо того, що єдиним експортером їх продукції є їхня дочірня компанія EGE KIRAN ITHALAT IHRACAT PAZARLAMA LTD STI.

Стверджує, що 23 січня 2019 р. відповідачеві надано доповнений експертний висновок Київської ТПП № Ц-12 від 14 січня 2019 р. із зазначенням відомостей про те, хто є виробником, а хто є постачальником продукції. Отже, експертний висновок позивачем було приведено у відповідність з урахуванням висловлених зауважень. Зазначає, що вказане уточнення жодним чином не вплинуло на визначення можливої вартості досліджуваної продукції, що була вказана Київською ТПП у експертному висновку, поданому 15 січня 2019 р. При цьому у Картці відмови № UA100110/2019/00085 посилання на вказаний вище лист наявне. У відзиві зазначено, що позивачем було надано та пояснено документально порядок здійснення оплат, в тому числі передплати. Проте, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення це не було взято до уваги.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12 серпня 2019 р..

12 серпня 2019 р. до суду від представників сторін надійшли клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з поданими клопотаннями сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження протокольною ухвалою суду від 12 серпня 2019 р. на підставі ч.3 ст. 194 КАС України вирішено здійснювати судовий розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

10 жовтня 2018 р. між позивачем (Покупець) та EGE KIRAN ITHALAT IHRACAT PAZARLAMA LTD STI (Постачальник) укладено контракт № 10/2018 (далі - Контракт).

Відповідно до вимог п.1.1 розділу 1 Контракту продавець продає покупцю продукцію за інвойсами, сформованими на основі замовлення покупця. Замовлення в електронному виді має юридичну силу.

Вартість поставленої продукції визначена в доларах США і приймається на умовах FOB Ізмір (Туреччина) або FCA Ізмір (Інкотермс 2010), (вартість упаковки, маркування, і погрузка включені у вартість товару). Ціна на поставлену продукцію може змінюватися в залежності від ціни на сировину та матеріали. Про зміну ціни продавець повинен повідомити покупця завчасно (п.п. 2.1 розділу 2 Контракту).

Згідно з вимогами п.п. 2.2 розділу 2 Контракту загальна вартість контракту встановлюється як загальна вартість всього поставленого покупцю товару у відповідності до інвойсу за весь період дійсності цього контракту. Валютою контракту і валютою платежу вважається долар США.

Як убачається з п.п. 2.3 розділу 2 Контракту покупець здійснює 30% передплати за товар, баланс 70% повинен бути виконаний після отримання копії коносаменту.

На виконання умов вказаного Контракту продавцем був поставлений товар в кількості 1850 шт. (прасувальної дошки) та 2280 шт. (чохли для прасувальних дошок), разом 4 130 одиниць загальною вартістю 20 388,10 доларів США за рахунком-фактурою (інвойсом) № ЕХР331 від 25 грудня 2018 р..

Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №EXP331 від 25 грудня 2018 р. вартість товару, що постачається першою партією складає суму у розмірі - 20388,10 доларів США. Решта до сплати за товар згідно з інвойсом №EXP331 від 25 грудня 2018 р. складає 14154,85 доларів США, з урахуванням 30% передоплати, здійсненої 22 жовтня 2018 р., складає 6233,25 доларів США.

За коносаментом від 31 грудня 2018 року позивачем 3 січня 2019 року здійснено оплату решти 70% товару у сумі 14154,85 доларів США. Таким чином, на момент подачі митної декларації № UA100110/2019/109881 від 15 січня 2019 року товар на суму 20388,10 доларів США був оплаченим у повному обсязі.

15 січня 2019 р. позивачем до відповідача подано електронну митну декларацію № UA100110/2019/109881. Цією декларацією позивачем заявлено до митного оформлення в режимі імпорт наступні товари:

1) вироби побутові з чорного металу, прасувальні дошки: 2947 - ПРАСУВАЛЬНА ДОШКА ASTER - 500 шт; 3030 - ПРАСУВАЛЬНА ДОШКА CELSO 1000 шт.; 2542 - ПРАСУВАЛЬНА ДОШКА POIS - 350 шт. Країна виробництва - TR. Виробник - GRANIT DAYANIKLI TUKETIM MALLARI URETIM PAZARLAMA SAN.VETIC.LTD.STL. Торгова марка - домовий. Країна виробник: TR. Вага брутто (кг) 9912,5;

2) чохли для прасувальних дошок: 2246 - МЕТАЛІЗОВАНИЙ ЧОХОЛ для прасувальної дошки 50 поліестер, 50% бавовна - 2280 шт; Виробник: GRANIT DAYANIKLI TUKETIM MALLARI URETIM PAZARLAMA SAN.VE TIC.LTD.STI. Торгівельна марка: Granit. Країна виробництва - TR.; вага брутто (кг) 798.

На підтвердження митної вартості згаданих товарів позивачем до митного оформлення разом з митною декларацією № UA100110/2019/109881 відповідно до вимог МК України подано наступний перелік наявних у нього документів, а саме:

- зовнішньоекономічний контракт від 10 жовтня 2018 року №10/2018;

- прайс-лист виробника товару від 1 липня 2018 року б/н;

- Договір на транспортно-експедиційне обслуговування №2018/04/16 від 16 квітня 2018 р.;

- довідку про транспортні витрати №1101/01 від 11 січня 2019 р.;

- платіжне доручення в іноземній валюті від 22 жовтня 2018 року № б/н;

- платіжне доручення в іноземній валюті від 3 січня 2019 року № б/н;

- експертний висновок Київської ТПП №Ц-12 від 14 січня 2019 р.;

- рахунок-фактура (інвойс) №ЕХР331 від 25 грудня 2018 р.;

- рахунок (проформаінвойс) №ЕХР204-2018 від 3 жовтня 2018 р.;

- пакувальний лист №ЕХР331 від 25 грудня 2018 р.;

- коносамент № ARKIZM від 31 грудня 2018 р.;

- сертифікату походження № С 0732036 від 27 грудня 2018 р.;

- експортна декларація №18350300ЕХ218866 від 26 грудня 2018 р. з додатком;

- калькуляції ціни "Дошка для прасування ASTER (PAPATYA)" вих. №18008100 від 25 грудня 2018 р. (переклад) та сканкопія оригіналу;

- калькуляції ціни "Дошка для прасування CELSO (BORA)" вих. №18008101 від 25 грудня 2019 р. (переклад) та сканкопія оригіналу;

- калькуляції ціни "Дошка для прасування POIS (JUMBO)" вих. №18008102 від 25 грудня 2019 р. (переклад) та сканкопія оригіналу;

- висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи №602-123-20-3/44345 від 26 жовтня 2018р.;

- висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи №602-123-20-3/44513 від 26 жовтня 2018 р.;

- експертний висновок Київської торгово-промислової палати №Ц-12 від 14 січня 2019 р. (допов);

- лист від виробника GRANIT DAYANIKLI TUKETIM MALLARI URETIMPAZARLAMA SAN.VE TIC.LTD.STI. від 25 грудня 2018 р.

Відповідач за наслідками розгляду поданих документів направив позивачеві електронне повідомлення від 22 січня 2019 року, у якому зазначив, що "Керуючись положеннями частини 1, 2, З статті 53 Митного кодексу України, враховуючи, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо чисельних значень складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, яка підлягає сплаті, необхідної для підтвердження відомостей про митну вартість товарів, та враховуючи виявлені розбіжності, а саме: довідка про транспортні витрати видана іншим перевізником. ніж зазначений у коносаменті, сума попередньої оплати за умовами проформи не відповідає фактичній передоплаті, термін дії зовнішньоекономічного контракту закінчився 31 грудня 2018 р., наданому висновку щодо вартісних характеристик виробник товару не відповідає виробнику відповідно відомостей у графі 31.

Відповідно до п. 2, 3 cт. 53 Митного кодексу України необхідним є надання додаткових документів щодо митної вартості: 1) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, для ідентифікації ввезеного товару; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Консультація з декларантом проведена".

23 січня 2019 р. на виконання цього запиту позивач направив відповідачу додаткові документи, а саме: письмові пояснення б/н від 23 січня 2019 року (зокрема зазначивши, що контракт від 10 жовтня 2018 року № 10/2018 не припиняв своєї дії, так як згідно з п.6.3 вказаного контракту визначено, що "...Якщо жодна із сторін не повідомляє про розірвання Контракту, то його умови продовжуються на наступний рік"); щодо довідки про транспортні витрати - надав копію Договору надання послуг №181028 від 19 жовтня 2018 р., укладеного між ТОВ "АГРОС-ТРАНС-СЕРВІС" (експедитором) та ТОВ "АРКАС-УКРАЇНА", яке є агентом іноземної сухохідної лінії "ARKASline", безпосереднім перевізником, залученим згідно з умовами п. 2.1.4 договору № 2018/04/16; надав пояснення, що товар, який поставляється, є 100% оплаченим, зазначивши порядок розрахунків, та надав доповнений (виправлений) експертний висновок Київської ТПП №Ц-12 від 14 січня 2019 р. із зазначення саме виробника товару, який постачається за контрактом. Додатково надав інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини - графіку зміни цін на біржі LME з 18 січня 2018 р. по 23 січня 2019 р.

23 січня 2019 р. відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості № UA100110/2019/000010/2, яким застосовано резервний метод для визначення митної вартості товару.

У п.33 цього Рішення відповідачем зазначено наступне: надані відповідно до вимог статті 53 Кодексу документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стверджує, що Законом України від 1 липня 2004 р. №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі - Закон) договір транспортного експедирування укладається обов`язково у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Також, істотною умовою договору є вид послуги експедитора та її вартість.

Статтею 9 Закону передбачено, що до виконання зобов`язань за договором транспортного експедирування експедитором можуть залучатись інші особи, у відносинах з якими експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Платою експедитору, розмір якої є однією з істотних умов договору транспортного експедирування, вважаються кошти, сплачені клієнтом за належне виконання такого договору. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування

Згідно з наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 р. № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення не митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

У рішенні відповідач зазначає, що довідка про транспортні витрати видана іншим перевізником, ніж зазначений у коносаменті, сума попередньої оплати за умовами проформи не відповідає фактичній передоплаті, термін дії зовнішньоекономічного контракту закінчився 31 грудня 2018 р., наданому висновку щодо вартісних характеристик виробник товару не відповідає виробнику відповідно відомостей у графі 31.

Керуючись положеннями частини 1, 2, 3 статті 53 Митного кодексу України, враховуючи, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо чисельних значень складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, яка підлягає сплаті, необхідної для підтвердження відомостей про митну вартість товарів, та враховуючи виявленні розбіжності, необхідно надати додаткові документи, а саме:

1) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи - що підтверджують вартість товару та містять реквізити, для ідентифікації ввезеного товару;

2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідач також зазначив, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Консультація з декларантом проведена.

Стверджує, що декларантом надіслано документи та лист стосовно неможливості надання інших документів за митною декларацією №UА100110/2019/105881. Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені і кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при обчисленні.

Також, частиною 6 статті 54 Кодексу передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком га відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Ураховуючи неможливість застосування основного методу, керуючись положеннями частини 4 статті 57 та у відповідності до частини 5 ст. 55 Кодексу, з декларантом проведено процедуру консультації шляхом направлення електронного повідомлення з переліченням причин незастосування основного методу визначення митної вартості та обґрунтування щодо визначення митної вартості товарів.

У рішенні відповідач стверджує, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосований у зв`язку з відсутністю вартості операції з ідентичними товарами, прийнятої органом доходів і зборів, з дотриманням умов, зазначених у статтях 59 та 61 Кодексу.

Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не застосовується у зв`язку з відсутністю ціни, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до положень статті 62 Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) не застосований у зв`язку з відсутністю наданої виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформації про їх вартість з дотриманням умов, зазначених у статті 63 Кодексу. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (26 жовтня 2018 р. № UА100110/2018/396136).

Разом із вказаним рішенням про коригування митної вартості товару відповідачем прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 100110/2019/00085.

Позивачем відповідно до частини 7 статті 55 Митного кодексу України використано можливість випуску товару у вільний обіг шляхом надання гарантій та подачі ВМД від 23 січня 2019 р. № UA100110/2019/0000110/2.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням митного органу щодо коригування митної вартості та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13 березня 2012 р. № 4495-VI, який набув чинності з 1 червня 2012 р. (далі - МК України).

Згідно з вимогами пункту 34-1 частини 1 статті 4 МК України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до вимог положень статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до вимог положень ч. 2, 4, 8, 9 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Згідно з вимогами частини 1-4 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Частини 1, 2, 3, 5 статті 54 МК України визначають, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 МК України).

Відповідно до вимог ч. 12 ст. 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно з вимогами частини 1, 7, 8, 9 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до вимога ч. 1, 2, 5-8 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Крім того, п. 10 ст. 58 МК України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів.

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

При цьому суд зазначає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу (здійснення митної формальності - "митне оформлення") на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, визначеного ч.2 ст. 53 МК України.

Суд зазначає, що з аналізу ст.ст. 53, 54 МК України вбачається, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження мають здійснюватися ними у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Як вже зазначалося судом, у п. 33 оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості відповідачем зазначено, що за результатами опрацювання документів, поданих разом з митною декларацією від 15 січня 2019 р. №UA100110/2019/109881, встановлено, що надані документи не містять всіх відомостей щодо численних значень митної вартості, чи відомостей щодо ціни, яка підлягає сплаті, необхідної для підтвердження відомостей про митну вартість товарів, а саме: довідка про транспортні витрати видана іншим перевізником, ніж зазначений у коносаменті, сума попередньої оплати за умовами проформи не відповідає фактичній передоплаті, термін дії зовнішньоекономічного контракту закінчився 31 грудня 2018 р., у наданому висновку щодо вартісних характеристик виробник товару не відповідає виробнику відповідно відомостей у графі 31.

Щодо довідки про транспортні витрати суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 16 квітня 2018 р. між позивачем (далі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОС-ТРАНС-СЕРВІС» укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 2018/04/16 (далі - договір від 16 квітня 2018 р.).

Відповідно до п.п. 1.1. розділу 1 договору від 16 квітня 2018 р. визначено, що цей договір регулює взаємовідносини сторін при транспортно-експедиторському обслуговуванню вантажів, які належать Клієнту та які пред`являються клієнтом для транспортно-експедиторського обслуговування (в подальшому - ТЕО) експедитору.

У відповідності з цим договором клієнт доручає експедитору за винагороду організувати транспортно-експедиторське обслуговування та організацію сухопутного і морського перевезення вантажу в ISO-стандартних морських контейнерах (в подальшому - послуги) через морський торговельний порт (далі - порт) (п.п.1.2 розділу 1 договору від 16 квітня 2018 р.).

Згідно з вимогами п.п.2.1.1 розділу 2 договору від 16 квітня 2018 р. представляти інтереси клієнта і за його дорученням діяти у взаєминах з Лініями, Портом, митними, та іншими уповноваженими організаціями в частині організації та здійснення транспортування (морської та наземної), вантажно-розвантажувальних робіт і ТЕО вантажу клієнта.

Так, на виконання цього договору від 16 квітня 2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОС-ТРАНС-СЕРВІС» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРКАС-УКРАЇНА», яка являється агентом іноземних су доходних ліній «ARKAS line» (далі - виконавець) укладено договір надання послуг № 181028 від 19 жовтня 2018 р.

Пунктом 1.1 розділу 1 цього договору визначено, що в рамках діючого договору замовник уповноважує виконавця, в виконавець за плату приймає на себе зобов`язання по організації і виконанню від імені, по дорученню і за рахунок замовника операції, пов`язаних з морськими і змішаними перевезеннями, транспортно-експедиторським обслуговуванням експертно-імпортних і транзитних вантажів, які перевозяться в контейнерах стандарту ISO.

На виконання договорів Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОС-ТРАНС-СЕРВІС» надано позивачу довідку № 1101/1 від 11 серпня 2019 р. про суму транспортних витрат на доставку товарів для дому в контейнері.

Суд звертає увагу, що довідка про транспортні витрати видана належним перевізником (а саме: Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОС-ТРАНС-СЕРВІС», яке виконувало договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 2018/04/16 від 16 квітня 2018 р.). Тому суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що ця довідка видана іншим перевізником, ніж зазначений у коносаменті.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідачем під час прийняття Рішення про коригування митної вартості товарів від 23 січня 2019 р. №UA100110/2019/000010/2 не було досліджено належним чином ланцюжок транспортування товару для встановлення всіх об`єктивних фактів.

Суд бере до уваги, що довідка є належним документом для підтвердження витрат на перевезення, а неподання декларантом транспортних (перевізних) документів може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому разі, коли орган доходів і зборів доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.

Щодо твердження відповідача, що сума попередньої оплати за умовами проформи не відповідає фактичній передоплаті, суд зазначає наступне.

Відповідачем у відзиві зазначено, що «…сума попередньої оплати за умовами проформи не відповідає фактичній передоплаті. Сума викладена в банківському розрахунку за 22 жовтня 2018 р. (12466,50 USD) та за 3 січня 2019 р. (14154,85 USD) (оплата по Контракту № 10/2018 від 10 жовтня 2018 р.), не відповідає вартості товару, викладеному в інвойсі (20388,10 USD). Таким чином, умови здійснення оплати за товар, наведені в інвойсі, не відповідають умовам здійснення оплати за товар."

Судом встановлено, що згідно з п.п. 2.3 розділу 2 Контракту покупець здійснює 30% передплати за товар, баланс 70% повинен бути виконаний після отримання копії коносаменту. Загальна сума, визначена у проформі № ЕХР204-2018 від 3 жовтня 2018 року, складає - 41555,00 доларів США. Платіжним дорученням в іноземній валюті від 22 жовтня 2018 року позивачем було здійснено на користь його іноземного контрагента сплату 30% передоплати у розмірі 12466,50 доларів США.

За домовленістю сторін контракту постачання товарів повинно було здійснюватися партіями (частинами), попередньо 2 (двома) контейнерами. Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) № ЕХР331 від 25 грудня 2018 р. вартість товару, що постачається першою партією складає суму у розмірі 20388,10 доларів США. Так, решта до сплати за товар згідно з інвойсом №ЕХР331 від 25 грудня 2018 р. складає - 14154,85 доларів США, з урахуванням половини 30% передоплати, яка здійснена позивачем 22 жовтня 2018 p., а саме 6233,25 доларів США.

Крім того, судом встановлено, що згідно з коносаментом від 31 грудня 2018 року, позивачем 3 січня 2019 року здійснено оплату решти 70% товару у сумі 14154,85 доларів США. Таким чином, на момент подачі митної декларації № UA100110/2019/109881 від 15 січня 2019 р. товар (який поставлявся першою партією) на суму 20388,10 доларів США був 100% оплаченим.

За змістом статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, повинні надаватися у випадку, якщо товар оплачено. Зміст цієї норми вказує на те, що митне оформлення товару повинно бути здійснено як у випадку, коли оплата за договором здійснена вчасно, так і у випадку, коли оплата за товар здійснена з порушенням встановлених строків або не сплачена взагалі. При цьому несвоєчасність оплати партії товару не вказує на розбіжність даних, які містяться у наданих для митного оформлення документах, а лише вказує на порушення умов господарського договору. Платіжне доручення свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із платіжного доручення та митною вартістю товару немає. Це означає, що платіжне доручення не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару. Отже, ситуація, коли сума коштів, зазначена у платіжному дорученні з оплати за оцінюваний товар, не відповідає ціні цього товару, зазначеній в інших документах, доданих до вантажної митної декларації, не є підставою для твердження про розбіжність у документах, а відтак для сумнівів у правильності визначенні митної вартості.

У зв`язку з викладеним суд звертає увагу, що обставини, які стосуються сплати коштів за товар підтверджують лише сам факт сплати коштів за замовлений товар і не повинні ставити під сумнів заявлений метод визначення митної вартості товару.

Щодо твердження позивача про те, що термін дії зовнішньоекономічного контракту закінчився 31 грудня 2018 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 6.3 розділу 6 Контракту сторонами було визначено наступне: контракт вступає в силу з моменту його підписання і дійсний до 31 грудня 2018 р. Якщо ні одна з сторін не повідомила про розірвання Контракту, то його умови продовжуються на наступний рік.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що одна з сторін цього правочину повідомила про розірвання вказаного Контракту. Тому суд констатує той факт, що Контракт між сторонами було продовжено на наступний рік, отже Контракт дійсний до 31 грудня 2019 р.

Це спростовує твердження відповідача про те, що термін дії зовнішньоекономічного контракту закінчився 31 грудня 2018 р., отже воно є хибним та таким, що не відповідає дійсності.

Щодо посилання відповідача на те, що у наданому позивачем висновку щодо вартісних характеристик виробник товару не відповідає виробнику відповідно відомостей у графі 31, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем подано до відповідача Експертний висновок Київської торгово-промислової палати № Ц-12 від 14 січня 2019 р. В абз. 1 п. 6 Київською торгово-промисловою палатою зазначено, що «…Згідно документів, наданих замовником, встановлено, що предметом імпорту на територію України є дошки для прасування ASTER розмір - 110х33см, СELSO розмір - 120х38см, РOIS pозмір - 125x42,5см дошки оснащені: матеріал корпусу - метал; фарба антистатична порошкова; чохол 50%; бавовна, 50% поліестер; механізм фіксації та регулювання висоти дошки; протиковзові ковпачки; виробництва компанії EGE KIRAN ITHALAT IHRACAT PAZARLAMA LTD STI (Tуpеччина), що одержуються, відповідно до Контракту №10/2018 від 10жовтня 201 8p. iз Туреччини.».

У подальшому позивачем виявлено помилку в експертному висновку, у зв`язку з чим до відповідача було подано уточнений Експертний висновок Київської торгово-промислової палати № Ц-12 від 14 січня 2019 р. (із зазначення, хто є виробником, а хто є постачальником продукції). Згідно з абз. 1 п. 6 вказаного висновку Київською торгово-промисловою палатою доповнено, що «….виробництва компанії GRANIT DAYANIKLI TUKETIM MALLARI URETIMPAZARLAMA SAN.VE TIC.LTD.STI., що постачаються дочірньою компанією компанії EGE KIRAN ITHALAT IHRACAT PAZARLAMA LTD STI (Tуpеччина), що одержуються, відповідно до Контракту №10/2018 від 10 жовтня 2018 p. iз Туреччини.».

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість. Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх компетенції, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 327 МК України митний орган міг самостійно залучити для участі у здійсненні митного контролю митної вартості товарів спеціалістів та експертів, якщо висновок експерта, зроблений на замовлення декларанта, він вважав сумнівним.

Разом з тим, у суду відсутні будь-які документи на підтвердження залучення відповідачем спеціалістів та експертів. Крім того, посилання відповідача на нібито "різний зміст" поданих Висновків Київської торгово-промислової палати № Ц-12 від 14 січня 2019 р. не відповідає дійсності, так як окрім доданого до оновленого Висновку Київської торгово-промислової палати № Ц-12 від 14 січня 2019 р. посилання на Лист від виробника GRANIT DAYANIKLI TUKETIM MALLARI URETIM PAZARLAMA SAN.VE TIC.LTD.STI. від 25 грудня 2018 р. та у зв`язку із чим уточнення про виробника та постачальника товару, вказаний висновок не зазнав змін.

Суд звертає увагу, що у вказаному висновку не спростовується висновок Київської торгово-промислової палати щодо вартості товарів, оскільки останній містить перелік таких та їх ціну відповідно до наданого інвойсу.

Судом встановлено, що в п. 33 оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості вказано, що відповідачем застосовано другорядний метод відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка що найбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (26 жовтня 2018 р. № UА100110/2018/396136).

Відповідно до вимог пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 23 січня 2019 р. №UA100110/2019/000010/2 у ньому зазначено лише номер та дата митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 19 червня 2018 р. у справі № 826/6346/16 (провадження №К/9901/36092/18).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого Митницею рішення про коригування митної вартості товарів.

Суд зазначає, що зміст винесеного відповідачем рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування того, що іменовані ним "розбіжності" будь-яким чином впливають на митну вартість товару. Крім того, не зазначив відповідач і про те, які саме обставини мали б підтвердити документи, які він запропонував позивачу надати додатково.

Окрім цього, у рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами.

З наведених вище підстав, суд вважає, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п. 2 та п. 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом.

Отже, на думку суду, відсутність витребуваних відповідачем додаткових документів не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що, в свою чергу, підтверджується наданими до митного оформлення документами. Крім того, неподання позивачем (декларантом) запитуваних відповідачем документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості.

Таким чином, наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

На підставі наведеного, суд вважає, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у своєму рішенні про коригування митної вартості товарів не перелічив наявні у нього докази того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, суд вважає необґрунтованим, а застосування резервного методу - протиправним.

Виходячи з того, що твердження митного органу про неможливість застосування обраного позивачем резервного методу, які імпортуються, є необґрунтованим та безпідставним, суд визнає, що документи, подані позивачем до митного органу, відповідають вимогам чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а тому підтверджують заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів.

Отже, суд дійшов висновку, що визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Суд зазначає, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було застосовано до визначення митної вартості товару резервний метод, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що винесене рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, засобів комерційного призначення є протиправними і підлягають скасуванню. Право позивача порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 20 лютого 2019 р. № 190998 позивачем сплачено судовий збір на суму 3842 грн. 00 коп.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 3842 грн. 00 коп. підлягають стягненню на його за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Київської міської митниці Державної фіскальної служби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості № UA100110/2019/000010/2 від 23 січня 2019 р.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови Київської міської митниці Державної фіскальної служби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, засобів комерційного призначення № UA100110/2019/00085.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби (код ЄДРПОУ - 39422888) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тарлев» (код ЄДРПОУ - 35415966) судовий збір у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тарлев», адреса: вул.. Авіаторів, буд. 64, с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08130, код ЄДРПОУ - 35415966.

Відповідач - Київська міська митниця Державної фіскальної служби, адреса: бул. Гавела Вацлава, 8-А, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ - 39422888.

Суддя Журавель В.О.

Дата складання рішення суду 9 вересня 2019 р.