Справа № 160/3921/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2019 року Справа № 160/3921/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Носаль П.В.,
представника позивача - Солод О.В.,
представника відповідача - Каціонова О.В.,
розглянувши у місті Дніпрі у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Група «ТНП» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-,-
В обґрунтування позову у заявах по суті Товариство посилалось на протиправність оскаржених рішень з огляду на те, що ним подано до органу доходів і зборів повний пакет необхідних документів, які не мали розбіжностей і містили усі необхідні відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості за заявленим методом. Усі розбіжності, на які вказав відповідач, надумані, але для їх усунення позивач надавав додаткові документи, які не були прийняті органом зборів до уваги, що і потягло прийняття протиправних рішень. Також позивач зазначає, що застосувавши резервний метод 2-ґ відповідач не обґрунтував неможливість застосування першого методу та попередніх резервних методів та вказав, що ідентичний товар вже проходив митне оформлення на території України за меншою ціною та у відповідача не було зауважень при його розмитненні. З підстав викладеного вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
У судовому засіданні представники учасників справи підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву і заперечення, в яких вказав на необґрунтованість позовних вимог з підстав того, що наданими з митною декларацією документами, які містили розбіжності, неможливо підтвердити числові значення заявленої декларантом митної вартості за основним методом, тому орган доходів і зборів обґрунтовано витребував додаткові документи, надати які у повному обсязі позивач відмовився, у зв`язку з чим вважає, що правомірно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом 2-ґ та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що між Товариством та «NINGBO XINBEI IMPORTS AND EXPORTS CO.,LTD» Китай був укладений зовнішньо-економічний контракт від 11.04.2018р. № 18ХВ-М001 (далі - контракт).
За умовами даного контракту, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова Група «ТНП» (Покупець) купує товар у «NINGBO XINBEI IMPORTS AND EXPORTS CO.,LTD» Китай (Продавець).
Відповідно до п. 2.1. Контракту, ціна на товар встановлюється в доларах США та вказується у специфікаціях на відповідну поставку. Згідно п. 6.1. Контракту, оплата за партію товару здійснюється на умовах (якщо інше не передбачено у відповідній Специфікації):
- 20% передплата при розміщенні замовлення;
- 80% балансовий платіж по відповідному інвойсу не пізніше 30 днів від дати виходу товару з порту відвантаження і після отримання Покупцем копії коносамента. Датою виходу товару з порту відвантаження вважати дату, вказану у коносаменті.
Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Формат» та позивачем був укладений Договір транспортного експедирування №0201/18-06 від 02.01.2019р., відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Формат» бере на себе зобов`язання за винагороду виконувати або організовувати комплекс послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень.
26.11.2018 року позивач шляхом подання митної декларації №UA110010/2018/511899 звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС для митного оформлення товару. Митна вартість товару заявлена за основним методом - за ціною договору.
Для підтвердження митної вартості товару позивачем до митної декларації надано сертифікати якості б/н від 10.09.20J8; пакувальний лист (Packing list) б/н від 10.09.2018; рахунок - фактура (інвойс) 18ХВ-М0001-1 від 10.09.2018; коносамент SHWS218091073B від 22.09.2018; автотранспортна накладна №6423 від 23.11.2018; декларація про походження товару 18ХВ-М0001-1 від 10.09.2018 довідка транспортних витрат №6049 від 16.11.2018; платіжний документ, що підтверджує вартість товару SWIFT від 29.05.2018; платіжний документ, що підтверджує вартість товару SWIFT від 19.11.2018; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 1811228 від 11.11.2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Додаткова угода №1 від 26.07.2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Специфікація №001 від 11.04.2018; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються №18ХВ-М0001від 11.04.2018; договір про (контракт) про перевезення 0201/18-06 від 02.01.2018 -Заявка№71/18Ввід 07.09.2018.
При митному оформленні вказаного товару відповідач зазначив, що у підтвердження оплати за товар надано платіжний документ від 29.05.2018 року, у якому міститься посилання на рахунок від 11.04.2018 року, проте такого документу надано не було. Крім того позивач не надав документів, що підтверджують включення до митної вартості товарів такої складової, як страхування вантажу. Також відповідач посилається на те, що в графі 21 декларації зазначено морське судно «YM WORLD», тоді як відповідно до надано коносаменту, перевезення вантажу здійснювалось морським судном «YMINCREMENT», що може свідчити про перевантаження товару та пов`язані з цим витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи, які є складовою митної вартості товару. Також орган доходів і зборів зазначив про відсутність сертифікату походження, документів про виробника товару, а також будь-яких документів, що підтверджують числове значення транспортної складової до кордону України.
На підставі вищенаведених обставин, які відповідач кваліфікував як суттєві розбіжності та невідповідності в наданих документах, які не дають можливості перевірити числові значення заявленої митної вартості, відповідач витребував у позивача додаткові документи.
У зв`язку із незгодою декларанта із прийнятим відповідачем рішенням та карткою відмови, позивач оскаржив їх до суду, правомірність прийняття яких є предметом розгляду у цій справі. При цьому, позивач скористався правом випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов`язання, а тому також просив зобов`язати відповідача вчинити певні щодо повернення надмірно сплачених сум.
При вирішенні спору суд виходить із того, що за приписами статті 57 Митного кодексу України № 4495-УІ, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні:а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
У даному випадку спірним рішенням визначена митна вартість товару за резервним методом 2-ґ.
Суд вважає, що перевірка правомірності спірних рішень відповідача має здійснюватись через встановлення наявності обґрунтованих підстав для витребування митницею додаткових документів у зв`язку із відсутністю належного підтвердження заявленої митної вартості.
Так, відповідно до положень статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. До документів, які підтверджують митну вартість належить, декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Таким чином, органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару у разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Проте, такі повноваження орган доходів і зборів повинен реалізовувати виключно на підставі та у спосіб, передбачений Митним кодексом України.
Як вже встановлено вище, підставою для витребування додаткових документів у декларанта, став висновок митного органу щодо того, що надані під час митного оформлення товару документи мають суттєві розбіжності та невідповідності, які не дають можливості перевірити числові значення заявленої митної вартості.
Проте, така позиція митного органу не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Однією із невідповідностей в наданих документах відповідач вважав відсутність платіжного документу від 11.04.2018 року, який згадується у платіжному дорученні від 29.05.2018 року, наданого декларантом при митному оформленні товару.
Суд зазначає, що відповідно до контракту, поставка товару здійснювалась на умовах 20% передплата при розміщенні замовлення та 80% балансовий платіж по відповідному інвойсу не пізніше 30 днів від дати виходу товару з порту відвантаження та відповідне платіжне доручення було надано органу доходів і зборів під час проведених консультацій.
Іншим зауваженням з боку відповідача є ненадання документів про перевантаження товару та пов`язані з цим витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи, з огляду на те, що в графі 21 декларації зазначено морське судно «YM WORLD», тоді як відповідно до надано коносаменту, перевезення вантажу здійснювалось морським судном «YMINCREMENT».
Суд такі посилання вважає безпідставними, оскільки позивачем під час митних консультацій відповідачу надавався коносамент ONEODS-YM1180N, з якого прослідковується, що товар після укладення контракту був завантажений у порту відправлення NINGBO, Китай на морське судно «YM WORLD» та перевантажений в порту ISTANBUL, Туреччина та подальше перевезення вантажу здійснювалось морським судном «YMINCREMENT». При цьому, з наданого коносаменту вбачається та судом встановлено, що перевезенням вантажу займалось Товариство з обмеженою відповідальністю «Формат», яке виставило на адресу позивача рахунок за надані послуги, що включало у себе вартість перевезення товару із порту навантаження до місця місцем розвантаження порт - Одесса, Україна, морський фрахт та експедиторські послуги.
Таким чином, зазначені обставини спростовують доводи відповідача стосовно невизначеності повноти врахування транспортної складової у заявленій декларантом митній вартості товару. Окрім того, ТОВ «Формат» повідомило позивача, що не здійснювало страхування товару, що спростовує доводи органу доходів і зборів щодо не включення такої складової до митної вартості товару.
Неспроможними суд вважає і посилання відповідача на не надання декларантом сертифікату походження та документів про виробника товару, оскільки за приписами ч.2 ст. 53 МКУ позивач взагалі не мав обов`язку надавати такі документи. При цьому, вказані документі долучені останнім під час розгляду вказаного спору.
Отже, суд вважає, що на підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає вимогам ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих позивачем, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості.
Крім того, суд зазначає, що ідентичний товар вже проходив митне оформлення на території України за меншою ціною (МД-2 № UA110190/2018/508807) та у відповідача не було зауважень при його розмитненні.
Відповідно до ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень у судовому засіданні не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом. При цьому відповідачем не доведено обґрунтованість виникнення сумніву у заявленій позивачем митній вартості товару та не надано доказів правомірності дій при прийнятті рішення про коригування митної вартості, у тому числі у частині обґрунтованості прийнятої у цих рішеннях ціни за одиницю товару.
За таких обставин, суд зазначає про наявність підстав для визначення митної вартості за основним методом, оскільки органом доходів і зборів не надано доказів на підтвердження того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостовірними чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у їх невідповідності.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про протиправність оскаржених рішень та наявності підстав для задоволення позову у цій частині.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у розмірі 1762 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволені решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 26 липня 2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна