Справа № 120/30/19-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/30/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

29 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № та № від 22.12.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 22.12.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф- від 22.12.2018 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 13.11.2018 року по 03.12.2018 року посадовими особами відповідача було проведено перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

За результатами даної перевірки складено акт № 6045/13/НОМЕР_2 від 10.12.2018 року, у висновках якого, окрім іншого, встановлено порушення, а саме:

- п.177.2, п.177.4, ст.177 ПК України;

- п.4 ч.1 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

- п.п.1.2, п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

На підставі встановлених перевіркою порушень, відповідачем 22.12.2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 74 212,14 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 37 106,07 грн. та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 877 318,45 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 438 659,22 грн.

Крім того, 22.12.2018 відповідачем також прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 9 355,82 грн. та податкову вимогу № Ф- від 22.12.2018 року.

Разом із тим, незгода позивача із висновками перевірки та, як наслідок, прийнятими відповідачем рішеннями, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що висновки акта перевірки щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Торгсервіс-ЮГ", ТОВ "Агроресурс Плюс", ПП "Бізнесінформ", ПП "Южная Пальміра", ПП "Лиферер Макс" не знайшли свого належного підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки спростовуються зазначеними нормами законодавства та дослідженими обставинами справи, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пункту 1.31 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно із п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПК України);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (п. п. 177.4.2 п. 177.4 ст. 177 ПК України);

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (п. п. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПК України);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п. п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Відповідно до п. п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Зі змісту акту № 6045/13/НОМЕР_2 від 10.12.2018 року, в ході проведення перевірки відповідач дійшов висновку про відсутність факту реального здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Торгсервіс-ЮГ", ТОВ "Агроресурс Плюс", ПП "Бізнесінформ", ПП "Южная Пальміра", ПП "Лиферер Макс", внаслідок чого, позивачем безпідставно включено операції з даними контрагентами до вартості документально підтверджених витрат декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік.

Колегія суддів зазначає, що ФОП ОСОБА_1 було укладено договори на закупівлю сільськогосподарської продукції (соняшника олійного) із товаровиробниками, а саме: ПП "Лиферер Макс" №01/12 від 01.12.2017 року, ПП "Бізнесінформ" №0310 від 18.09.2017 року, ТОВ "Торгсервіс-ЮГ" №0302 від 03.02.2017 року, ПП "Южная Пальміра" №0210 від 18.09.2017 року, ТОВ "Агроресурс Плюс" №б/н від 10.02.2017 року.

Відповідно до умов даних договорів, товаровиробник зобов`язується поставити замовникові соняшник олійний, а заготівельник прийняти і оплатити такі товари (п. 1.1 Договорів).

Товаровиробник зобов`язується проводити навантаження продукції на транспортні засоби за свій рахунок та за окремою угодою надавати заготівельникові транспортні послуги з вивезення продукції (п. 1.3, 1.4 Договорів).

Відповідно до п. 2.1 та 2.2 Договорів, заготівельник зобов`язується оплатити товар товаровиробникові у повному розмірі згідно виставлених рахунків у готівковій чи безготівковій формі (за домовленістю сторін). Своєчасно прийняти всю пред`явлену товаровиробником відповідно до даного договору і погодженого графіка продукцію. Забезпечити вивезення та розвантаження продукції власним або залученим транспортом, не допускаючи простоїв транспортних засобів. Правильно згідно з вимогами держстандартів визначати кількісні та якісні показники.

Реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 . та ПП "Лиферер Макс" (договір №01/12 від 01.12.2017 року) підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме: накладною №б/н від 01.12.2017 року, товарно-транспортними накладними від 01.12.2017 року на суму 70000 грн., від 01.12.2017 року на суму 150000 грн., від 04.12.2017 року на суму 70000 грн., від 04.12.2017 року на суму 85000 грн., від 04.12.2017 року на суму 150000 грн., від 05.12.2017 року на суму 70000 грн., від 05.12.2017 року на суму 150000 грн., від 06.12.2017 року на суму 101000 грн., платіжними дорученнями №3309 від 11.12.2017 року на суму 300000 грн. та №3311 від 12.12.2017 року на суму 546000 грн. (а.с. 38-51, том 1).

Реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ПП "Бізнесінформ" (договір №0310 від 18.09.2017 року) підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме: накладною б/н від 19.10.2017 року, товарно-транспортними накладними від 19.10.2017 року на суму 73000 грн., від 19.10.2017 року на суму 148000 грн., від 20.10.2017 року на суму 79000 грн., від 20.10.2017 року на суму 157000 грн., від 23.10.2017 року на суму 72000 грн., від 23.10.2017 року на суму 153000 грн., від 24.10.2017 року на суму 73000 грн., від 24.10.2017 року на суму 156000 грн., від 25.10.2017 року на суму 86000 грн., платіжними дорученнями № 3082 від 19.10.2017 року на суму 502000 грн. та №3097 від 24.10.2017 року на суму 495000 грн. (а.с. 52-65, том 1).

Реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Торгсервіс-ЮГ" (договір №0302 від 03.02.2017 року) підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме: прибутковими накладними № СА-0000026 від 06.02.2017 року, № СА-0000027 від 08.02.2017 року, товарно-транспортними накладними від 06.02.2017 року на суму 72000 грн., від 06.02.2017 року на суму 124000 грн., від 07.02.2017 року на суму 76000 грн., від 07.02.2017 року на суму 124000 грн., від 08.02.2017 року на суму 124000 грн., від 09.02.2017 року на суму 118 400 грн., від 09.02.2017 року на суму 59200 грн., від 10.02.2017 року на суму 113600 грн., від 10.02.2017 року на суму 66400 грн., від 13.02.2017 року на суму 112400 грн. (а.с. 66-79, том 1).

Реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ПП "Южная Пальміра" (договір №0210 від 18.09.2017 року) підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме: накладною б/н від 13.10.2017 року, товарно-транспортними накладними від 13.10.2017 року на суму 74000 грн., від 13.10.2017 року на суму 93000 грн., від 13.10.2017 року на суму 202000 грн., від 16.10.2017 року на суму 72000 грн., від 16.10.2017 року на суму 199000 грн., від 16.10.2017 року на суму 77000 грн., від 17.10.2017 року на суму 78000 грн., від 17.10.2017 року на суму 203000 грн., платіжним дорученням №3081 від 19.10.2017 року на суму 998000 грн. (а.с. 80-91, том 1).

Крім того, реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Агроресурс Плюс" (договір №б/н від 10.02.2017 року) підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме: видатковими накладними №1 від 13.02.2017 року, №2 від 14.02.2017 року, прибутковими накладними № СА-0000029 від 13.02.2017 року, № СА-0000030 від 14.02.2017 року, товарно-транспортними накладними № 938779 від 14.02.2017 року на суму 144000 грн., № 938778 від 14.02.2017 року на суму 160000 грн., №938777 від 14.02.2017 року на суму 400000 грн., №938776 від 13.02.2017 року на суму 288000 грн. (а.с. 93-102, том 1).

Позивач стверджує, що закуплений у контрагентів соняшник перероблений ним на власних потужностях, внаслідок чого ним отримано нерафіновану олію, яка, в свою чергу, була направлена до ТОВ "ВВВВ" на проведення переробки та отримання рафінованої дезодорованої вимороженої олії марки "П".

Дані операції підтверджуються наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актами прийому-передачі давальницької сировини та отримання готової продукції (а.с. 158-246, том 1).

Факт подальшого використання позивачем соняшника олійного у своїй господарській діяльності, шляхом експорту підтверджується наявними у матеріалах справи митними деклараціями, інвойсами та міжнародними товарно-транспортними накладними (а.с. 247-250, том 1 та а.с. 1-37 том 2).

Жодних недоліків оформлення первинних документів, які містять відомості про господарські операції між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Торгсервіс-ЮГ", ТОВ "Агроресурс Плюс", ПП "Бізнесінформ", ПП "Южная Пальміра", ПП "Лиферер Макс" ревізором інспектором виявлено не було, однак в той же час, останній дійшов висновку про відсутність реального факту здійснення даних господарських операцій, в силу наявності вироків Херсонського міського суду Херсонської області згідно яких, засновників та директорів вищезазначених юридичних осіб визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що дійсно вироками Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2018 року (справа №766/6980/18, кримінальне провадження №0000032), від 10.10.2018 року (справа №766/19041/18, кримінальне провадження №0000114), від 15.11.2018 року (справа 766/21634/18, кримінальне провадження №0000118) засновників та директорів ТОВ "Торгсервіс-ЮГ", ТОВ "Агроресурс Плюс", ПП "Бізнесінформ", ПП "Южная Пальміра", ПП "Лиферер Макс" визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України.

Частиною ч.1 ст.205-1 КК України передбачено, що внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, караються штрафом від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Таким чином, положення даної норми жодним чином не пов`язані із фіктивним підприємництвом, тобто створенням або придбанням суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійсненням видів діяльності, щодо яких є заборона, а стосуються підробки документів чи/або внесення до них недостовірних відомостей на етапі проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця.

В даному ж випадку, визнання засновників та директорів ТОВ "Торгсервіс-ЮГ", ТОВ "Агроресурс Плюс", ПП "Бізнесінформ", ПП "Южная Пальміра", ПП "Лиферер Макс" винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України, не може беззаперечно свідчити про відсутність факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та зазначеними юридичними особами за умови, що здійснення таких господарських операцій підтверджене усіма первинними документами.

До того ж, визнання засновників винуватими у підробці документів чи/або внесення до них недостовірних відомостей під час проведення державної реєстрації юридичної особи не спростовує факт здійснення такими юридичними особами господарської діяльності та виконання ними умов договорів, укладених із ФОП ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції з урахуванням вказаного, дійшов висновку, що контролюючим органом, не наведено обґрунтованих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Також, не подано відповідачем доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Колегія суддів зазначає, що платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право особи на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент порушив податкове законодавство, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з поставки товару (робіт та послуг) на адресу позивача, яку з боку позивача в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні угоди та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об`єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, у справі не встановлено.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду по справі №2а/0370/307/11 від 23 липня 2019 року.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.

Частиною першою-другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представником позивача до судового засідання заявлено клопотання про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області понесених судових витрат.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Крім того, стосовно компенсації послуг на правничу допомогу колегія суддів зауважує, що з 15 грудня 2017 року КАС України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником позивача заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді апеляційної інстанції від адвоката у вигляді консультації по адміністративній справі, написання відзиву на апеляційну скаргу по справі, відправлення відзиву на апеляційну скаргу по справі відповідачу, відправлення відзиву на апеляційну скаргу по справі до суду. Загальна кількість часу на отриману допомогу склала 4 години 45 хвилин.

Для підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги представником позивача подано такі документи: звіт (акт надання послуг) № 139/19 від 12.08.2019 року, виписку по особовому рахунку № НОМЕР_1 від 28 серпня 2019 року. Також в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №1/18 від 14.09.2018 року.

Дослідивши надані представником позивача вказані документи, колегія суддів вважає, що останні доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу у даній справі.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7427,90 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області ( ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7427 ( сім тисяч чотириста двадцять сім) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 вересня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.