Справа № 420/4396/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4396/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни про визнання дій в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни за фактом перебування на посаді слідчого другого слідчого віддіу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві громадянина С.Козюри без передбаченого Законом України "Про ДБР" та "Кодексом законів про працю України" наказу незаконним, стягнути з в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни нанесену ОСОБА_1 її незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі 100000,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до В.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни (вул.Погранична,9, м.Миколаїв, 54020) про визнання дій в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни за фактом перебування на посаді слідчого другого слідчого віддіу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві громадянина С.Козюри без передбаченого Законом України "Про ДБР" та "Кодексом законів про працю України" наказу незаконним, зобов`язати в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєву Вікторію Анатоліївну ініціювати проведення службового розслідування за фактом систематичного зволікання слідчим другого слідчого відділу С.Козюрою своїх посадових обов`язків, зобов`язати в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєву Вікторію Анатоліївну негайно провести службове розслідування за численними фактами порушень норм КПК України, порушення наказів, інструкцій щодо порядку внесення відомостей до ЄРДР та зволікання проведення слідчих дій, за результатом якого притягти до суворої дисциплінарної відповідальності, а саме: оголосити невідповідність посадам, які займають начальним другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві О.Власюк та слідчий другого слідчого відділу С.Козюра, стягнути з в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни нанесену ОСОБА_1 її незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою суду від 29.07.2019 року було відкрито провадження по справі. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що в.о. директора Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, Басалаєва В.А. у своїй роботі на керівній посаді припускається не просто деяких випадкових, незначних порушень його величі Закону України «Про ДБР», а у своїй службовій діяльності допускає системних порушень організаційних засад та завдань діяльності ДБР, чим перетворює довгоочікуваний новостворений важливий держаний заклад на 100 відсоткову копію скасованого, внаслідок численних фактів незадовільної діяльності слідчого управління прокуратури (у даному випадку слідчого управління прокуратури Одеської області), що насамперед стало підставою реформування прокуратури України. Позивач у позові вказує, що 27.04.2019 року отримав 8 (вісім) рекомендованих листів, кожне з яких коштувало державі 32 гривні, тобто загалом було витрачено 256 гривень бюджетних коштів, якими слідчий Територіального управління ДБР у м. Миколаєві витратив на те, щоб зволікаючи ч.І ст. 224 Кримінально- процесуального кодексу (надалі КПК) України, згідно якої слідчий перед тим як призначити проведення допиту повинен погодити місце його проведення із особою якою мають намір допитати. Слідчий Територіального управління ДБР у м. Миколаєві С. Козюра надіслав позивачу вищезгадані 8 рекомендованих листів з викликами на допит, як заявника по 8 кримінальним провадженням, порушених не просто за заявами ОСОБА_1 , а на підставі злочинного зволікання їх розгляду у відповідності за ч.1 ст.214 КПК відповідальними посадовими особами означеного закладу, оскарження позивачем їх злочинної бездіяльності до слідчого судді місцевого суду та задоволення судом скарг ОСОБА_1 Згідно ч.І ст.214 КПК України, слідчий через 24 години з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР), (у даному випадку, з моменту виконання судового рішення) надати заявнику, тобто ОСОБА_1 витяг з ЄРДР, але слідчий С. Козюра цього не зробив. Позивач вказує у позові, що це не завадило слідчому С.Козюрі викликати його вищезгаданими рекомендованими листами в один день на допит одразу по 8 різним кримінальним провадженням. Крім того, позивач зазначає, що у Територіальному управлінні ДБР у м. Миколаєві у провадженні перебуває загалом вдвічі більше кримінальних проваджень, порушених за його заявами та відповідними ухвалами суду, він взагалі отримав 8 викликів на допит від слідчого С.Козюри, які один від одного відрізняються тільки номерами з великою кількістю цифр, тому взагалі не зрозуміло позивачу по якій заяві, тобто кримінальній справі його викликали на допит і які документи слід йому було взяти з собою прямуючи на допит. Позивач, отримав 27.04.2019 року від слідчого С.Козюри повідомлення про виклик на допит по 8 кримінальним провадженням на 26.04.2019 року без попереднього погодження з позивачем, як особою яку має намір допитати місця і часу проведення цього допиту, з запізненням на добу дня виклику. Позивач зважає, що такі дії вчинені слідчим С.Козюрою тільки для того, що б зайвий раз познущатися над ним пересічним громадянином поважного віку, тому, що слідчий С. Козюра навіть не планував його допитувати не тільки по 8 кримінальним провадженням, а взагалі по жодному. Позивач так вважає, тому що він отримав через тиждень, у якості 4 (чотирьох) постанов слідчого С. Козюри про закриття, з 8 кримінальних проваджень, по яким слідчий С. Козюра збирався, як заявника допитати і отримати від нього докази про дійсно наявність криміналу у діях правопорушника. Також, позивач у позові вказує, що його скарги на скасування незаконних постанов слідчого С.Козюри, винесених без проведення жодних слідчих дій, знаходяться у провадженні слідчих суддів Заводського районного суду м. Миколаєва. Отримавши від слідчого С.Козюри незаконні, як вважає позивач постанови про закриття кримінальних проваджень без проведення жодних слідчих дій 02.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача зі скаргою у якій вимагав: негайно йому надати копію наказу директора Держаного бюро розслідувань в Україні про призначення громадянина С. Козюри слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві для оскарження призначення на відповідальну посаду слідчого С. Козюри. Негайно провести службове розслідування та за порушення норм КПК України й порушення наказів, інструкцій тощо, щодо порядку внесення відомостей до ЄРДР та проведення слідчих дій, притягнути до суворої дисциплінарної відповідальності, а саме: оголосити невідповідність займаній посаді начальнику другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР у м. Миколаєві О.Власюк та слідчому другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР у м. Миколаєві С.О. Козюрі. Надати реквізити для звернення до суду, щодо подальшого оскарження Басалаєвої В.А. , чергової відмови у задоволенні даного звернення. Листом від 22.05.2019 р. за № 092/12/4560 позивач отримав від відповідача відповідь, у якій, як вважає позивач, відсутня не тільки відповідь на жодне з поставлених перед нею питань, навіть образа на те, що у своїй скарзі позивач принизив честь і гідність державного службовця. Позивач очікував у відповіді на свій лист вибачення за таке ставлення до нього. Тому вважає, що такий стан справ є не просто незаконним, а насамперед не припустимим.

Представник відповідача 23.08.2019 року через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду за (вхід.№30250/19) надав до суду відзив на позовну заяву та клопотання про закриття провадження по цій справі №420/4396/19, мотивуючи це тим, що із змісту позову вбачається, що позивачем 27.04.2019 року було отримано вісім рекомендованих листів від слідчого ТУ ДБР у м. Миколаєві Козюри С. з викликами позивача на допит по восьми кримінальним провадженням, що на думку позивача порушує вимоги ч.І ст. 224 КПК України, «згідно якої слідчий перед тим як призначити проведення допиту повинен погодити місце його проведення із особою якою мають намір допитати». Позивач вважає, що надсилаючи йому виклик на допит, слідчий не бажав виконувати свої обов`язки, оскільки через тиждень позивач отримав повідомлення про закриття чотирьох з восьми вказаних кримінальних проваджень, по яким слідчий зухвало - ганебно збирався допитати позивача. Позивач зазначає: « Мої скарги на скасування зухвало - ганебних, незаконних постанов слідчого С.Козюри, винесених без проведення жодних слідчих дій, знаходяться у провадженні слідчих суддів Заводського районного суду м. Миколаєва.». Отже, позивач вважає, що слідчим Козюрою С. допускається систематичне невиконання посадових обов`язків під час проведення досудового розслідування, порушення наказів, інструкцій щодо порядку внесення відомостей до ЄРДР та зволікання проведення слідчих дій. Згідно із частиною першою статті 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено у параграфі 1 глави 26 КПК України. Згідно із частиною другою цієї ж статті скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. У межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

До вказаного висновку приходить Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №813 1595/18.

Щодо позовних вимог про визнання дій в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташованого у м. Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни за фактом перебування на посаді слідчого другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м. Миколаєві громадянина С. Козюри без передбаченого Законом "України «Про Державне бюро розслідувань» та «Кодексом законів про працю України» наказу незаконним, відповідач пояснює наступне:

Відповідно до пункту 3 статті 14 закону України «Про Державне бюро розслідувань» на службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у цих підрозділах затверджуються Директором Державного бюро розслідувань. Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад, визначених у частині першій статті 10, частині першій статті 13 та частині першій статті 24 цього Закону, здійснюється за результатами відкритого конкурсу, що проводиться конкурсною комісією з проведення конкурсу на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань, положення про яку затверджує Директор Державного бюро розслідувань. Конкурс проводиться у порядку, затвердженому Директором Державного бюро розслідувань на основі Типового порядку проведення відкритого конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Козюра С.О. відповідає кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності затвердженим на посаду, набрав 44 бали за результатами тестування на знання законодавства України та 34 бали за результатами виконання модельних завдань практичного характеру, успішно пройшов усі етапи конкурсного відбору. Отже, позовна вимога щодо визнання дій в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташованого у м. Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни за фактом перебування на посаді слідчого другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м. Миколаєві громадянина С. Козюри без передбаченого Законом України «Про Державне бюро розслідувань» та «Кодексом законів про працю України» наказу незаконними, є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Тому, керуючись частинами першою, другою, четвертою статті 159, статті 162 КАС України, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (далі - ТУ ДБР у м. Миколаєві), в особі в.о. директора ТУ ДБР у м. Миколаєві Басалаєвої В.А. повністю заперечує щодо наведених позивачем правових підстав його позову.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі за частиною позовних вимог, що міститься у відзиві на позов від 23.08.2019 року (вхідний №30250/19) ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року було задоволено, а саме: закрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до В.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни (вул.Погранична,9, м.Миколаїв, 54020) в частині позовних вимог про зобов`язання в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м. Миколаєві Басалаєвої В.А. ініціювати проведення службового розслідування за фактом систематичного зволікання слідчим другого слідчого відділу С.Козюрою своїх посадових обов язків; та зобов`язання в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої В.А . негайно провести службове розслідування за численними фактами порушень норм КПК України, порушення наказів, інструкцій щодо порядку внесення відомостей до ЄРДР та зволікання проведення слідчих дій, за результатом якого притягти до суворої дисциплінарної відповідальності, а саме: оголосити невідповідність посадам, які займають начальник другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві О.Власюк та слідчий другого слідчого відділу С.Козюра, обумовлене неналежним, на думку позивача, реагуванням відповідача на заяву про злочин, та невчиненням посадовими особами Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДРБ у м. Миколаєві передбачених КПК процесуальних дій. В інший частині позовних вимог продовжено розгляд справи.

03.09.2019 року від позивача на адресу суду за вхід.№31404/19 надійшла відповідь на відзив та клопотання щодо розгляду справи №420/4396/19 за правилами загального позовного провадження, оскільки однією з підстав звернення до суду з даним адміністративним позовом була відповідь відповідача від 22.05.2019 р. за № 22/12/4560 на звернення позивача від 02.05.2019 р., надана у відповідності з Законом України «Про звернення громадян» з клопотанням надати позивачу копію наказу відповідача про призначення С.Козюри на посаду слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві для оскарження призначення на відповідальну посаду. Відповідач повідомив позивача, що витребуваний ним наказ не видавався. Але, до свого відзиву відповідач доклав копію витягу зі свого наказу про призначення С . Козюри на посаду слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві від 22.11.2018 року. Позивач зазначає, що відповідач повідомляючи його листом від 22.05.2019 року про відсутність витребуваного наказу обманює його, чи надаючи суду у якості додатку до свого відзиву копію витягу з наказу про призначення громадянина С.Козюри на посаду слідчого, вводить в оману суд. А тому, позивач просить розглянути цей адміністративний позов за правилами загального позовного провадження, щоб з`ясувати цю обставину. Клопотання позивача - ОСОБА_1 про призначення подальшого розгляду справи №420/4396/19 в порядку загального позовного провадження, що міститься у відповіді на відзив від 03.09.2019 року (вхідний №31404/19) ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року залишено без задоволення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 статті 14 закону України «Про Державне бюро розслідувань» на службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у цих підрозділах затверджуються Директором Державного бюро розслідувань. Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад, визначених у частині першій статті 10, частині першій статті 13 та частині першій статті 24 цього Закону, здійснюється за результатами відкритого конкурсу, що проводиться конкурсною комісією з проведення конкурсу на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань, положення про яку затверджує Директор Державного бюро розслідувань. Конкурс проводиться у порядку, затвердженому Директором Державного бюро розслідувань на основі Типового порядку проведення відкритого конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У Рекомендації Конкурсної комісії №2 з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань для призначення на посаду слідчого Другого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Козюру Сергія Олександровича зазначено: Державним бюро розслідувань наказом від 02.04.2018 № 42 оголошено конкурс на посаду слідчого Другого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Відповідно до Розділів VII та IX Порядку проведення конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 14.02.2018 № 13, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 15.02.2018 за № 176/31628 (далі - Порядок), Конкурсною комісією №2 з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань переможцем на цю посаду визначено Козюру Сергія Олександровича .

Відповідне рішення зафіксовано у Протоколі № 48 засідання Конкурсної комісії №2 від 17-18.10.2018.

Козюра С.О. відповідає кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності затвердженим на посаду, набрав 44 бали за результатами тестування на знання законодавства України та 34 бали за результатами виконання модельних завдань практичного характеру, успішно пройшов усі етапи конкурсного відбору.

Під час проведення конкурсного відбору Конкурсною комісією № 2 не встановлено обставин, що обмежують право кандидата на призначення на посади у Бюро, встановлені статтею 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Конкурсна комісія №2 рекомендує призначити на посаду слідчого Другого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Козюру Сергія Олександровича».

Враховуючи викладене, на підставі заяви Козюри С.О. від 22 листопада 2018 року, протоколу засідання конкурсної комісії №2 від 17-18.10.2018 року №48, рекомендації від 19.10.2018 №01-3627, довідки про результати спеціальної перевірки щодо Козюри С.О. , видано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 23.11.2018 №25-ос (копія додається), відповідно до якого Козюру С.О. призначено на посаду слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, за результатом конкурсу з 27.11.2018 року, з випробувальним строком п`ять місяців.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем надані достатні докази того, що Козюра С.О. був призначений на посаду у відповідності до процедури, встановленої Законом України «Про Державне бюро розслідувань».

Крім цього, суд вважає, що існують додаткові підстави для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 25.11.1997 року №6-зп вказав, що стаття 55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії та бездіяльність.

Разом з тим, Конституційний Суд України у зазначеному вище рішенні вказав, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За вимогами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Само по собі порушення вимог закону діями або рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх незаконними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи зазначене, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення чим вчинення певних дій.

Наведена правова позиція в повній мірі застосовується до позовів фізичних осіб-членів територіальних громад про визнання протиправними рішень органів місцевого самоврядування (постанова Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №522/3665/17, номер судового рішення у ЄДРСР - 80167902).

Згідно положень ч.5 ст.242 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Під час розгляду справи судом встановлено, що оскаржені позивачем дії відповідача в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни за фактом перебування на посаді слідчого другого слідчого віддіу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві громадянина С.Козюри без передбаченого Законом України "Про ДБР" та "Кодексом законів про працю України" наказу незаконним безпосередньо не порушують права позивача чи охоронювані законом його інтереси.

Позивач посилається на те, що своїми діями щодо допуску слідчого Козюри С.О. , який, на думку позивача, не відповідає займаній посаді з точки зору достатнього рівня компетентності та кваліфікації, порушуються його права як учасника кримінального провадження та громадянина.

При цьому, позивачем не вказано жодної конкретної обставини щодо того, як саме, та чим оскаржувані дії порушують права та законні інтереси позивача, також не вказано, які саме права позивача порушені даним рішенням.

Таким чином, позивач скаржиться абстрактно, без жодного обґрунтування негативного впливу цього рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, що свідчить про відсутність самого предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, в чому і полягає завдання адміністративного судочинства, та фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

В розумінні КАС України, відповідно до приписів пункту 8 частини першої статті 4, позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду. Отже, адміністративний позов подається особою для відновлення її прав, свобод та інтересів.

Враховуючи наведене, обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів позивача є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем - суб`єктом владних повноважень; а також наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

У розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, з чого вбачається, що право на судовий захист не є абсолютним. Для того, щоб особі було надано судовий захист, суд має встановити, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Відтак, відсутність порушення відповідачем порядку допуску Козюри С.О. до виконання службових обов`язків, відсутність порушеного права чи, охоронюваного законом інтересу позивача є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, в зв`язку із чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Окрім цієї позовною вимоги, позивачем були заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації заподіяної моральної та матеріальної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В порушення вказаної норми процесуального права, позивачем не надано доказів заподіяння позивачу матеріальної шкоди чи настання моральної шкоди та причинно наслідкового зв`язку між оскарженими діями та її настанням, що згідно положень ст.ст.22,23,1166,1167 ЦК України, виключає можливість покладання судом на відповідача обов`язку щодо її грошової компенсації позивачу, а тому, в задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити згідно положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,241-246,263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни про визнання дій в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни за фактом перебування на посаді слідчого другого слідчого віддіу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві громадянина С.Козюри без передбаченого Законом України "Про ДБР" та "Кодексом законів про працю України" наказу незаконним, стягнути з в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни нанесену ОСОБА_1 її незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі 100000,00 грн. - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.