Справа № 1540/4140/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4140/18
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М. Г

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Потапчука В.О.

суддів: Шляхтицького О.І. , Семенюка Г.В.

при секретарі Алексєєва Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника скаржника Сокуренко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року прийнятого у відкритому судовому засіданні о 11:44 год. (суддя:Цховребова М.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі за текстом - до ГУ МВС України в Одеській області, відповідач/скаржник), в якому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24 жовтня 2018 року, просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України, починаючи з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року;

- зобов`язати відповідача:

- здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у вигляді грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року, з урахуванням сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченої суми компенсації;

- скласти та направити до ГУПФ України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за № 4385 пенсіонера МВС України - позивача, включивши в перелік складових пункт компенсації у розмірі, який визначається відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050, п. 3, 4 постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджено "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не нараховано та не виплачено компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України, починаючи з 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року. Позивач вважає, що основною умовою для виплати йому передбаченої ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати" та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (в тому числі виплаченого грошового забезпечення). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Також, позивач вважає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, відноситься до фонду додаткової заробітної плати.

При цьому, відповідач не визнав адміністративний позов повністю, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, по суті, з підстав, викладених у відзивах на позов та заяву про збільшення позовних вимог, запереченнях на відповідь на відзив та письмових поясненнях по справі (т.1 а.с.81-84, 147-153, 198-201, 227-228, т.2 а.с.2-5), із посиланням на ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, п. 7 Постанови КМУ "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їх сімей", п. 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідач обґрунтовує заперечення тим, що приписами ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення визначено, що приписами вказаних нормативних актів не передбачено здійснення індексації окремих складових грошового забезпечення. Також, відповідач зазначив, що третя позовна вимога позивача не підлягає задоволенню як передчасно заявлена, оскільки стосується тих обставин спірних правовідносин, з юридичною оцінкою яких владний суб`єкт ще не визначився і владного волевиявлення відносно яких не здійснив.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України, починаючи з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року.

Зобов`язано ГУ МВС України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у вигляді грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року, з урахуванням сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченої суми компенсації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ МВС України в Одеській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги:

- позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку, а тому позов підлягає залишенню без розгляду.

- виходячи з тексту позовної заяви, ОСОБА_1 зробив розрахунок компенсації як приріст індексу споживчих цін, виплата якої не передбачено нормами чинного законодавства, більш того позивач повторно робить розрахунок індексації, оскільки при звернені до суду у минулий раз, по першій справі у частині розрахунку індексації останньому було відмовлено, а по другій справі - на користь ОСОБА_1 були стягнені кошти з урахуванням індексу інфляції та відрахуванням установлених законом податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 310 КАС України справу розглянуто у відкритому судовому засіданні.

Обставини справи.

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 608 о/с від 26 серпня 2015 року позивача звільнено за п. 64 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України 26 серпня 2015 року. (т.1 а.с.15)

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року по справі № 815/5784/15 (т.1 а.с.156-161), яка набрала законної сили 10 серпня 2016 року: зобов`язано ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та включити до грошового атестату ОСОБА_1 надбавки за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15% та за наукову ступінь кандидата філософських наук у розмірі 15%; стягнуто з ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 надбавки за звання Майстра спорту України міжнародного класу та за наукову ступінь кандидата філософських наук в сумі 23 852,90 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року по справі № 815/5914/17 (т.1 а.с.162-166), яка набрала законної сили 16 лютого 2018 року: стягнуто з Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення, яке повинне було бути нараховане та виплачено йому за період служби в органах внутрішніх справ з 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року у розмірі 25 315 грн. з урахуванням індексу інфляції та відрахуванням установлених законом податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до довідки ПАТ "Акцент-банк" від 30 серпня 2018 року (т.1 а.с.63), зокрема, 15 травня 2018 року картковий рахунок позивача поповнено, зокрема: на суму 25 315,00 грн., деталі операції: службова операція #PER45NN#O08592268#T1007020; 2112; безспірне стягнення боргу згідно виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року № 815/5914/17.

17 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити нарахування та виплату компенсації суми коштів на його банківську карту за несвоєчасне нарахування та виплати грошових коштів за постановами Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/5784/15 та № 815/5914/17. (т.1 а.с.26)

Листом від 19 червня 2018 року № 14/1-Л-436 (т.1 а.с.27) Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області повідомила позивача, зокрема, що відповідно до виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року № 815/5914/17, згідно меморіальних ордерів № 6 та № 8 від 14 травня 2018 року, ГУДКС в Одеській області проведено безспірне списання коштів з рахунку ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача в сумі 12 657,50 грн. та 25 315,00 грн.

17 липня 2018 року позивач звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області із заявою, у якій, керуючись ст.ст. 3, 15 Закону України "Про звернення громадян", ст.ст. 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", п. 3 Постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, просив здійснити нарахування та виплату компенсації у зв`язку із втратою, під час проходження служби в ОВС України, грошових доходів, за період з 01 січня 2008 року по 14 травня 2018 року. (т.1 а.с.28)

Листом від 31 липня 2018 року № 14/1-Л-571 (т.1 а.с.29) Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області повідомила позивача, зокрема, що:

- відповідно до виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року № 815/5914/17, згідно меморіальних ордерів № 6 та № 8 від 14 травня 2018 року, ГУДКСУ в Одеській області проведено безспірне списання коштів з рахунку ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача в сумі 12 657,50 грн. та 25 315,00 грн.;

- інших зобов`язань на ГУ МВС України в Одеській області вищевказаним рішенням Одеського окружного адміністративного суду не покладено.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України, починаючи з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року, позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії, зокрема (т.1 а.с.30, 119, 139):

- таблиці приросту ІСЦ за період невиплати доходу у процентах (Вісник, офіційне видання Державної фіскальної служби України від 21 квітня 2017 року № 16);

- довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії № 4385, виданої позивачу ГУ МВС України в Одеській області про те, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", постанови КМУ від 15 листопада 2015 року № 988, наказу МВС від 06 квітня 2016 року № 260, розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 1 січня 2016 року, за посадою: начальник сектору кримінальної розвідки в УВП управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області, складає всього - 15 107,41 грн.;

- меморіального ордеру № I0515K5VPN від 15 травня 2018 року, відповідно до якого картку позивача поповнено на суму 25 315 грн., призначення платежу: безспірне стягнення боргу згідно виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року № 815/5914/17.

Не погоджуючись з вищевказаним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено бездіяльність відповідача, а тому похідні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню. При цьому, станом на час розгляду справи підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за № 4385 пенсіонера МВС України - позивача, включивши в перелік складових пункт компенсації у розмірі, який визначається відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050, п. 3, 4 постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджено "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", - немає.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (надалі по тексту - Закон №2050-ІІІ), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Джерела права й акти їх застосування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. ст. 1, 2 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону № 2050-III встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За приписами ст. 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до п. 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з п. 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до абз. 5 п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно ст. 6 Закону № 2050-III, компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Статтею 7 Закону № 2050-III встановлено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Оцінка суду.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року по справі № 815/5784/15, яка набрала законної сили 10 серпня 2016 року зобов`язано ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та включити до грошового атестату ОСОБА_1 надбавки за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15% та за наукову ступінь кандидата філософських наук у розмірі 15%.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року по справі № 815/5914/17, яка набрала законної сили 16 лютого 2018 року, стягнуто з Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення, яке повинне було бути нараховане та виплачено йому за період служби в органах внутрішніх справ з 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року у розмірі 25 315 грн. з урахуванням індексу інфляції та відрахуванням установлених законом податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до довідки ПАТ "Акцент-банк" від 30 серпня 2018 року, зокрема, 15 травня 2018 року картковий рахунок позивача поповнено, зокрема на суму 25 315,00 грн., деталі операції: службова операція #PER45NN#O08592268#T1007020; 2112; безспірне стягнення боргу згідно виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року № 815/5914/17.

Також, згідно з меморіальним ордером № I0515K5VPN від 15 травня 2018 року, картку позивача поповнено на суму 25 315 грн., призначення платежу: безспірне стягнення боргу згідно виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року № 815/5914/17.

Так, дослідивши матеріали справи колегія суддів встановлено, що на нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ з 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року, згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/5914/17, прийнятої з урахуванням постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/5784/15, відповідачем не було нараховано та виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України, починаючи з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року.

Верховний Суд у рішенні від 15 серпня 2019 року в ідентичній справі №674/24/17 (К/9901/34599/18) зазначив, що наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегія суддів, як і суд першої інстанції, врахувала висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року (справа № 522/1404/17), від 18 липня 2018 року (справа № 490/6755/15-а).

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений також Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 3 липня 2018 року (справа № 521/940/17) тощо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що правова позиція відповідача щодо ототожнення ним понять "урахування індексу інфляції" та "компенсація втрати частини доходів", яка обчислюється з урахуванням індексу інфляції тощо -є помилковою та законодавчо безпідставною. Відповідно, похідні від цієї позиції твердження та висновки відповідача, зокрема, що приписами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, не передбачено здійснення індексації окремих складових грошового забезпечення тощо - також є помилковими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову про визнання протиправною бездіяльності відповідача при не нарахуванні та не виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України, починаючи з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що виходячи із вищенаведених висновків суду щодо протиправності допущеної відповідачем бездіяльності, похідні вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у вигляді грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року, з урахуванням сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченої суми компенсації, - також підлягають задоволенню, що правильно вказано судом першої інстанції.

Окрім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу у задоволені позову в частині зобов`язання відповідача скласти та направити до ГУПФ України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за № 4385 пенсіонера МВС України - позивача, включивши в перелік складових пункт компенсації у розмірі, який визначається відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050, п. 3, 4 постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджено "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З наведеного вбачається, що захисту в адміністративному судочинстві підлягають лише та виключно вже порушені права, свободи та інтереси позивача.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнання дій чи бездіяльності відповідача, як суб`єкта владних повноважень, щодо складання та направлення (не складання та не направлення) до ГУПФ України в Одеській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за № 4385 пенсіонера МВС України - позивача, із включенням в перелік складових пункту компенсації у розмірі, який визначається відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050, п. 3, 4 постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджено "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" - не є предметом даного позову, відповідно, обставини щодо правомірності зазначених дій чи бездіяльності не входять до предмета доказування.

Наведені обставини входять до питання подальшої реалізації прав позивача на підставі рішення суду про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України, починаючи з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року; зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у вигляді грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України з 01 січня 2008 року до 26 серпня 2015 року, з урахуванням сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченої суми компенсації.

Спірність у зазначених правовідносинах між сторонами ще не виникла.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що захист прав та інтересів на майбутнє, про який заявлено у зазначеній вимозі позивача, є неприпустимим, тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

З урахуванням викладеного, станом на момент вирішення справи відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за № 4385 пенсіонера МВС України - позивача, включивши в перелік складових пункт компенсації у розмірі, який визначається відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050, п. 3, 4 постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджено "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Більш того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відмові позивачу у задоволенні вимог про встановлення судового контролю за виконання ухваленого рішення, на підставі того, що відповідно до вимог ст.382 КАС України встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, є правом, а не обов`язком суду. При цьому, позивачем не наведено доводів та не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження необхідності саме в даному випадку для зобов`язання відповідача, як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення в частині позовних вимог, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З системного аналізу вимог чинного законодавства та обставин справи колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку, залишені судом поза увагою, оскільки в матеріалах справи міститься ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року, якою в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 на підставі пропуску строку звернення до суду з даним позовом відмовлено, оскільки позови щодо порушення законодавства про оплату праці не обмежується строком звернення до суду. Вказана ухвала набрала законної сили.

Окрім того, колегія суддів також залишає поза увагою інші доводи скаржника, оскільки, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року було відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі того, що твердження представника відповідача, що рішеннями у справах № 815/5784/15 та № 815/5914/17, які набрали законної сили, вже розглянутий спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких заявлено позов у даній справі не відповідає фактичним обставинам цієї справ та справ № 815/5784/15 та № 815/5914/17, а правова позиція відповідача щодо ототожнення ним понять "урахування індексу інфляції" та "компенсація втрати частини доходів", яка обчислюється з урахуванням індексу інфляції тощо - є помилковою.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року прийнятого у відкритому судовому засіданні о 11:44 год. (суддя:Цховребова М.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 02 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Шляхтицький О.І. Семенюк Г.В.