Справа № 520/6600/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 р. Справа № 520/6600/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

представника позивача Уманець А.І.

представника третьої особи Пономаренко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2019, головуючий суддя 1 інстанції Шляхова О.М., майдан Свободи 6, м. Харків, 61022, повний текст рішення складено 30.07.2019, по справі № 520/6600/19

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України третя особа: Міністерство оборони України

про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (відповідач, Департамент ДВС МЮ України), в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність у виконавчому провадженні № 58789882, що виявилась у не проведенні перевірки виконання рішення боржником в межах строків, передбачених ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати протиправною бездіяльність у виконавчому провадженні № 58789882, що виявилась у невирішенні питання щодо накладення на боржника штрафу в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2019 № 58789882.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що державним виконавцем не перевірено чи дотримано боржником при вирішення питання про перерахунок та призначення ОГД стягувачеві розміри, передбачені ст. 16-2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-VIIІ від 06.04.2017), з урахуванням раніше виплаченої суми. Таким чином, вважає, що рішення суду на теперішній час не виконано.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2019 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкрито провадження у справі № 520/6600/19, закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника третьої особи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 по адміністративній справі №820/1382/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 по справі №820/1382/18, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправнім протоколу та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасувати п.14 протоколу № 119 від 17.11.2017 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) з урахуванням раніше виплаченої суми та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату (доплату) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-VІІІ від 06.04.2017) у Порядку, затвердженим постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 та наказом Міністерства Оборони України № 530 від 14.08.2014. Зобов`язано Міністерство Оборони України вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-VІІІ від 06.04.2017) у Порядку, затвердженим постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 та наказом Міністерства Оборони України № 530 від 14.08.2014, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №58789882 на підставі виконавчого листа, виданого Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1

04 квітня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС МЮ України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58789882 з примусового виконання виконавчого листа № 820/1382/18, виданого 13.02.2019 в частині зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-VІІІ від 06.04.2017) у Порядку, затвердженим постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 та наказом Міністерства Оборони України № 530 від 14.08.2014, з урахуванням раніше виплаченої суми.

13 червня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи своє рішення, державний виконавець зазначив, що в ході проведених виконавчих дій встановлено, що до Відділу надійшов лист Міністерства оборони України щодо закінчення виконавчого провадження від 06.06.2019 № 248/4433 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. 31.05.2019 Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянувши подані документи ОСОБА_1 та відмовлено в перерахунку одноразової грошової допомоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду частково погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII. (далі - Закон №1404-VIII):

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом".

З огляду на зазначені вище правові норми, законодавством передбачено повноваження державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб, визначений безпосередньо виконавчим документом.

Приписами п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З аналізу вищезазначених приписів Закону слідує, що закінчення виконавчого провадження з наведених у цій нормі підстав можливе виключно у разі наявності в державного виконавця доказів належного виконання боржником виконавчого документа.

При цьому, перевіряючи фактичне виконання рішення у повному обсязі, державний виконавець повинен пересвідчитись у його виконанні боржником саме відповідно до виконавчого документа і не може будь-яким чином змінювати встановлений у ньому спосіб виконання рішення.

З витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 67 від 31.05.2019 слідує, що розглянувши подані ОСОБА_1 документи, в тому числі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 по адміністративній справі №820/1382/18, комісія дійшла висновку про відмову у проведенні перерахунку одноразової грошової допомоги позивачу з тих підстав, що інвалідність заявнику встановлена 08.09.2015, то при розгляді документів для призначення одноразової грошової допомоги застосовувались норми законодавства, які діяли на дату встановлення інвалідності.

Разом з тим, з мотивувальної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 вбачається, що суд прийшов до висновку про те, що ст. 16-2 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 2004-VІІІ від 06.04.2017 розповсюджується на позивача.

З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що розгляд поданих стягувачем документів для призначення одноразової грошової допомоги здійснено боржником без урахування висновків суду, викладених у постанові Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2018.

Враховуючи вищезазначене, у державного виконавця не було достатніх підстав вважати, що мало місце фактичне виконання Міністерством оборони України в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим листом №820/1382/18 і закінчувати виконавче провадження № 58789882 з його примусового виконання.

Крім того, у разі виникнення у державного виконавця будь-яких труднощів у правильному розумінні судового рішення в ході його виконання та/або неможливості виконання судового рішення у визначений в ньому спосіб, останньому надавались повноваження для звернення до суду з відповідними заявами про роз`яснення судового рішення та зміни чи встановлення способу його виконання у порядку, передбаченому статтями 254, 378 КАС України.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Принцип обов`язковості судових рішень також закріплений статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом..

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

При вирішенні справи колегія суддів враховує положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Право на справедливий суд передбачено статтею 6 Конвенції.

Швидкий розгляд адміністративної справи та своєчасне виконання рішення суду є запорукою ефективності правосуддя. Це відображено зокрема в рішеннях Європейського суду з прав людини, які після ратифікації Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (1997 рік), стали частиною національного законодавства. У них зазначається, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 згаданої Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають сенс (наприклад, рішення Горнсбі проти Греції від 19.03.1997).

З огляду на зазначене, враховуючи правову позиції Європейського суду з прав людини, колегія суддів, зазначає, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно бути беззаперечно виконано боржником та гарантовано державою шляхом встановлення заходів відповідальності за невиконання судового рішення, в тому числі і кримінальної.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виявилась у не проведенні перевірки виконання рішення боржником в межах строків, передбачених ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та у не вирішенні питання щодо накладення на боржника штрафу в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає дані вимоги необгрунтованими, зважаючи на те, що згідно з приписами ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII зазначені дії державний виконавець має право вчиняти, законодавчо встановленого обов`язку щодо їх вчинення немає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції, на підставі ст.317 КАС України, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та прийняття нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року по справі № 520/6600/19 скасувати в частині відмови у задоволенні адміністративного позову щодо визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13 червня 2019 року № 58789882.

Ухвалити постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 13 червня 2019 року № 58789882.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року по справі № 520/6600/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 28.08.2019