Справа № 809/115/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2019 року

Київ

справа №809/115/13-а

адміністративне провадження №К/9901/28816/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сусяка Володимира Ярославовича на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року у складі судді Матуляка Я.П. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року у складі суддів Носа С.П., Кухтея Р.В., Яворського І.О., у справі №809/115/13-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

09 січня 2013 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець, платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 24 вересня 2012 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 34658 грн за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 6769 грн, з мотивів безпідставності його прийняття.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року, Підприємцю відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалюючи судові рішення суди попередніх інстанцій встановили, що господарські операції позивача з його контрагентом не були реальними, оскільки не виявлено будь-яких доказів, які б підтверджували факт придбання ним у Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квік Дан» вказаних в податкових накладних товарів сантехнічної групи, за висновком судів попередніх інстанцій не існує доказів транспортування та зберігання даного майна, актів прийому передачі та фактичного оприбуткування товару позивачем.

30 травня 2016 року позивачем подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування касаційної скарги позивач доводить, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання в господарській діяльності. Наявність у позивача належних податкових накладних виданих його контрагентом зумовлює безпідставність прийняття податкового повідомлення - рішення.

29 липня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу, після усунення недоліків наведених в ухвалі цього суду від 31 травня 2016 року, витребувано справу №809/115/13-а з Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

16 серпня 2016 року податковим органом поданий відзив на касаційну скаргу Підприємця до Вищого адміністративного суду України, у якому відповідач просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

16 серпня 2016 року справа №809/115/13-а надійшла до Вищого адміністративного суду України.

26 лютого 2018 року справа №809/115/13-а разом із матеріалами касаційної скарги №К/9901/28816/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що податковим органом у липні-серпні 2012 року податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. (позивача у справі) з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Квік Дан» за період з 01 грудня 2010 року по 30 вересня 2011 року, за результатами якої складено акт № 6059/17-2/ від 10 серпня 2012 року (далі - акт перевірки).

Актом перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем положень пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.5, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на суму 34658,00 грн, в тому числі за травень 2011 року - на суму 9280,00 грн, за червень 2011 року - на суму 11842,00 грн, за липень 2011 року - на суму 13536,00 грн.

24 вересня 2012 року керівником податкового органу згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, на підставі акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення за № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 34658,00 грн за основним платежем за порушення положень пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.5, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 6769,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Склад податкового правопорушення за висновком податкового органу полягає у тому, що позивачем документально не підтверджено товарність та реальність здійснення господарських операцій із Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Квік Дан» (контрагентом позивача) та до складу податкового кредиту включено суми, що проведені на підставі здійснення безтоварних операцій.

Також встановлено, що позивачем на підставі податкових накладних, виписаних контрагентом позивача до складу податкового кредиту за період травень-липень 2011 року включено 34658,00 грн податку на додану вартість, нарахованого (сплаченого) Підприємцем у зв`язку з придбанням товарів сантехнічної групи у цього контрагента згідно договору поставки від 04 травня 2011 року за № 013, який не був представлений судам попередніх інстанцій під час розгляду справи.

Актом перевірки Алчевської ОДПІ від 02 грудня 2011 року «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квік Дан» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01 грудня 2010 року по 31 серпня 2011 року», встановлено, що це Товариство за юридичною адресою: м. Алчевськ , АДРЕСА_2 не знаходиться, місцезнаходження посадових осіб не відоме.

Судами попередніх інстанцій здійснений системний аналіз положень статті 2, пункту 2 статті 3, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підпунктами 1.2 , 2.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, якими серед іншого встановлені обов`язкові реквізити до первинних документів, якими є назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Долучені до матеріалів справи видаткові накладні за якими позивачем отриманий товар від його контрагента, не відповідають вимогам первинного документа, а саме не утримують в собі місця складання, посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства.

За результатами дослідження доказів у справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували транспортування, передачу та зберігання товарно-матеріальних цінностей отриманих від його контрагента (товаросупроводжуючих, складських та інших документів). Позивачем вказано, що поставка продукції здійснювалась на підставі усної домовленості, хоча у видаткових накладних зазначено дату та номер договору поставки, який позивачем та його представником надано не було.

Аналізуючи положення підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, статті 185, пунктів 198.3, абзацу 1 пункту 198.6 статті 198, статті 200, статті 201 Податкового кодексу України суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. За відсутності факту придбання зокрема товарів або в разі якщо придбані товари не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Суди попередніх інстанцій вважають, що наявність у позивача видаткових та податкових накладних, виданих ТОВ «Компанія Квік Дан» як виключно єдиної законодавчо визначеної підстави для підтвердження податкового кредиту за травень-липень 2011 року, чим обґрунтовує свої вимоги позивач, не є достатніми підставами для віднесення до складу податкового кредиту сум, сплаченого в ціні товару податку на додану вартість, позивачем не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Оцінюючи спірні операції суди попередніх інстанцій висновувалися на доведеності поставки контрагентом позивача товару (продукції виробничо-технічного призначення).

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дослідженнями акта перевірки та долученими до матеріалів справи відповідними первинними документами не підтверджений факт придбання позивачем товару (продукції).

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Недоведеність здійснення позивачем господарських операцій, їх реального характеру доводить безпідставність формування позивачем податкового кредиту по факту придбання товару (продукції) та не спростовує висновки податкового органу про податкові правопорушення покладені в основу прийняття податкового повідомлення-рішення.

Неприйнятним є довід податкового органу про неможливість проведення звірки податковим органом з його контрагентом, з огляду на те, що зафіксований актом податкової інспекції факт неможливості проведення звірки посвідчує виключно цю обставино і жодним чином не впливає на склад податкового правопорушення в розумінні статті 109 Податкового кодексу України. Разом із тим, це не впливає на вирішення справи по суті.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга позивача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року у справі № 809/115/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду