Справа № 280/3142/19
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 вересня 2019 року (о 10 год. 00 хв.)Справа № 280/3142/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В. за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Красна, буд. 20 А, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), у якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та проведенні виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька - майора міліції ОСОБА_2 , який загинув 31.07.2015 в зоні проведення АТО в період проходження служби та під час виконання службових обов`язків, у розмірі 609 000грн.;

зобов`язати відповідача провести нарахування та здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька - майора міліції ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в зоні проведення АТО в період проходження служби та під час виконання службових обов`язків, у розмірі 609 000грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивача перебував на службі в ОВС. З 13.03.2015 по 31.07.2015 брав участь в антитерористичній операції та 31.07.2015 помер внаслідок бойових дій. Позивач, посилаюсь на приписи Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707, зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, проте, відповідач листом від 21.05.2019 відмовив. Підставою для відмови слугувало те, що позивач після набуття 18-річного віку втратив статус «дитина». Позивач не погоджується із зазначеним та вказує, що відповідно до приписів Порядку №707 одноразова грошова допомога виплачується у разі загибелі працівника міліції, під час виконання ним службових обов`язків. Грошова допомога виплачується членам сім`ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям у розмірі десятирічного грошового забезпечення. Позивач зазначає, що грошова допомога у разі загибелі (смерті) працівника міліції під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю виплачується в першу чергу членам сім`ї загиблого (померлого) і лише у разі їх відсутності, його батькам та утриманцям.

У своєму позові позивач посилається на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 816/615/15-а (постанова від 19.02.2019) та на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку, де суд вирішив: «До кола членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Щодо них ознака (вимога) ведення спільного господарства з суб`єктом права на пільги в оплаті користування житлом і комунальними послугами застосовується лише у передбачених законом випадках. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Крім того, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків сім`ї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Також позивач зазначає, що відмовляючи у виплаті одноразової грошової допомоги, відповідач посилається на положення Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850. При цьому вказує, що батько позивача, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до набрання чинності вищевказаним Порядком. У цьому випадку підлягають застосуванню приписи Порядку №707. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 08.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судовому засіданні 05.08.2019. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

05.08.2019 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 32125), в якому зазначає, що батько позивача - ОСОБА_2 був командиром взводу №4 роти №4 полку патрульної служби міліції особливого призначення «Дніпро-1». ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер через сліпе вогнепальне кульове поранення тулуба з ушкодженням внутрішніх органів внаслідок військових дій під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у зоні проведення АТО. 02.05.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його батька. Відповідач відмовив у задоволенні такої заяви, зазначивши про те, що позивач не має статусу «дитини» в межах визначення «членів сім`ї» відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідач у відзиві вказує, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2015 №850. Також вказує, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є 31.07.2015. Саме з цієї дати виникає право на звернення із вимогою про отримання допомоги, яке обчислюється трьохмісячним строком з дня настання події. Позивач звернувся із заявою про отримання допомоги через 4 роки. Також відповідач у відзиві зазначає, що позивач не має права на отримання допомоги, оскільки не є членом сім`ї загиблого у розмінні приписів Сімейного кодексу України. Також зазначив, що одноразову дорогому у розмірі 609000грн. призначено матері ОСОБА_2 . На час розгляду заяви матері ОСОБА_2 та на час їй виплати допомоги у 2015 році були відсутні заяви інших членів сім`ї загиблого. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Як встановлено судом із наявних у справі доказів, батько позивача - ОСОБА_2 , безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (а.с.13).

ОСОБА_2 , майор міліції, командир взводу №4 роти №4 ППСМОМ «Дніпро-1» помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок сліпого вогнепального кульового поранення тулуба з ушкодженням внутрішніх органів, внаслідок військових дій від 22.07.2019. Відповідно до постанови ВЛК ГУМВС України в Дніпропетровській області від 28.09.2015 №64, смерть ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.10-12).

02.05.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому, як сину померлого працівника міліції, одноразової грошової допомоги (а.с.36).

Листом від 21.05.2019 №1/Д-2474/103/Лк-20198, відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви. Відмова вмотивована тим, що позивач, на день набуття права на отримання одноразової грошової допомоги не мав правового статусу «дитина».

Не погоджуючись із такою відмовою, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції, викладеній згідно із Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII (набрав чинності з 12 березня 2015 року), далі - Закон № 208-VIII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 208-VIII, зокрема, Кабінету Міністрів України, надано тримісячний строк після набрання чинності цим Законом для приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

На виконання положень статті 23 Закону України «Про міліцію», Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року № 850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

За змістом пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі загибелі (смерті) працівника міліції є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.

Порядок № 850 набрав чинності 31 жовтня 2015 року. До цього часу діяв Порядок №707, посилання на який є у зазначеному пункті урядової постанови від 21 жовтня 2015 року №850.

Отже, у період з 12 березня 2015 року (дата набрання чинності Закону № 280-VIII) до 31 жовтня 2015 року (дата набрання чинності Порядку №850) механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону № 565-ХІІ визначав Порядок № 707.

Така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 №817/396/16, від 31.01.2019 №822/2143/16.

Таким чином, оскільки дата смерті батька позивача 31.07.2015, то у даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Порядку №707.

Згідно з пунктом 1 Порядку №707, одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім`ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

Пунктом 4 Порядку №707 передбачено, що для виплати грошової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції члени його сім`ї, а в разі їх відсутності - батьки та утриманці подають органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження таким працівником служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; копію довідки кадрового підрозділу органу про обставини загибелі; копію свідоцтва про смерть; копію свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); копії свідоцтва про народження дітей - для виплати грошової допомоги дітям; копію свідоцтва про народження працівника міліції, податкової міліції - для виплати грошової допомоги батькам; довідку про перебування на утриманні у загиблого (померлого) працівника міліції, податкової міліції - для виплати грошової допомоги утриманцям; копію посвідчення про призначення особи опікуном чи піклувальником (у разі здійснення опіки чи піклування над дітьми особи рядового або начальницького складу); довідку про грошове забезпечення працівника міліції, податкової міліції; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що грошова допомога у разі загибелі (смерті) працівника міліції під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю виплачується в першу чергу членам сім`ї загиблого (померлого) і лише у в разі їх відсутності його батькам та утриманцям.

Згідно приписів Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до приписів Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Також, відповідно до законодавства України, дитина - особа віком до 18 років (повноліття). Вказане тлумачення поняття дитина містять Закони України «Про громадянство України», «Про охорону дитинства» та інші.

Відтак, позивач ІНФОРМАЦІЯ_3 . не є дитиною, у розумінні вищевказаних приписів.

Одночасно, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивач спільно проживав зі своїм батьком та був пов`язані із загиблим спільним побутом, на момент його смерті.

Так, відповідно до копії паспорта позивача, він зареєстрований у АДРЕСА_2 . За вказаною адресою був також зареєстрований померлий (а.с.7, 18).

Проте, реєстрація позивача за цією адресою здійснена 23.03.2016, тобто, вже після смерті ОСОБА_2 .

Також, суд зазначає, що відповідачем суду надані докази того, що ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_2 30.10.2015 звернулась до ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про проведення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю сина (а.с.38).

Відповідно до Висновку про призначення одноразової грошової допомоги, який затверджений 06.11.2015, ОСОБА_3 отримала одноразову грошову допомогу у сумі 609 000грн., відповідно до платіжного доручення №12070 від 26.11.2015 (а.с.42).

Отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 виключає можливість отримання такої ж допомоги позивачем.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позову, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Красна, буд. 20 А, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів, з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04.09.2019.

Суддя Ю.В. Калашник