Справа № 420/4396/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4396/19
У Х В А Л А

04 вересня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду клопотання відповідача від 23.08.2019 року (вхідний №30250/19) по справі №420/4396/19 про закриття провадження за частиною позовних вимог, що міститься у відзові на адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до В.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни (вул.Погранична,9, м.Миколаїв, 54020) про визнання дій в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої ОСОБА_2 за фактом перебування на посаді слідчого другого слідчого віддіу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві громадянина С.Козюри без передбаченого Законом України Про ДБР та Кодексом законів про працю України наказу незаконним, зобов`язати в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєву Вікторію Анатоліївну ініціювати проведення службового розслідування за фактом систематичного зволікання слідчим другого слідчого відділу С.Козюрою своїх посадових обов`язків, зобов`язати в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві ОСОБА_3 Вікторію Анатоліївну негайно провести службове розслідування за численними фактами порушень норм КПК України, порушення наказів, інструкцій щодо порядку внесення відомостей до ЄРДР та зволікання проведення слідчих дій, за результатом якого притягти до суворої дисциплінарної відповідальності, а саме: оголосити невідповідність посадам, які займають начальним другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві О.Власюк та слідчий другого слідчого відділу С.Козюра, стягнути з в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни нанесену ОСОБА_1 її незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі 100000,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до В.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни (вул.Погранична,9, м.Миколаїв, 54020) про визнання дій в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої ОСОБА_2 за фактом перебування на посаді слідчого другого слідчого віддіу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві громадянина С.Козюри без передбаченого Законом України Про ДБР та Кодексом законів про працю України наказу незаконним, зобов`язати в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєву Вікторію Анатоліївну ініціювати проведення службового розслідування за фактом систематичного зволікання слідчим другого слідчого відділу С.Козюрою своїх посадових обов`язків, зобов`язати в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві ОСОБА_3 Вікторію Анатоліївну негайно провести службове розслідування за численними фактами порушень норм КПК України, порушення наказів, інструкцій щодо порядку внесення відомостей до ЄРДР та зволікання проведення слідчих дій, за результатом якого притягти до суворої дисциплінарної відповідальності, а саме: оголосити невідповідність посадам, які займають начальним другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві О.Власюк та слідчий другого слідчого відділу С.Козюра, стягнути з в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві ОСОБА_4 Вікторії Анатоліївни нанесену ОСОБА_1 її незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року було відкрито провадження по справі №420/4396/19 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

23.08.2019 року до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив відповідача (вхід.№30250/19).

У відзиві на позов відповідач зазначає, що за частиною позовних вимог слід закрити провадження по справі, а саме: про зобов`язання в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м. Миколаєві Басалаєвої В.А. ініціювати проведення службового розслідування за фактом систематичного зволікання слідчим другого слідчого відділу С.Козюрою своїх посадових обов язків; та зобов`язання в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої ОСОБА_5 . негайно провести службове розслідування за численними фактами порушень норм КПК України, порушення наказів, інструкцій щодо порядку внесення відомостей до ЄРДР та зволікання проведення слідчих дій, за результатом якого притягти до суворої дисциплінарної відповідальності, а саме: оголосити невідповідність посадам, які займають начальник другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві О.Власюк та слідчий другого слідчого відділу С.Козюра. обумовлене неналежним, на думку позивача, реагуванням відповідача на заяву про злочин, та невчиненням посадовими особами Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДРБ у м. Миколаєві передбачених КПК процесуальних дій, на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки вказані позовні вимоги повинні розглядатись за правилами кримінально-процесуального судочинства.

Суд, розглянувши вказане клопотання відповідача, вважає за необхідне задовольнити його з огляду на наступне.

Із змісту позову вбачається, що позивачем 27.04.2019 було отримано вісім рекомендованих листів від слідчого ТУ ДБР у м. Миколаєві Козюри С. з викликами позивача на допит по восьми кримінальним провадженням, що на думку позивача порушує вимоги ч.1 ст. 224 КПК України, «згідно якої слідчий перед тим як призначити проведення допиту повинен погодити місце його проведення із особою якою мають намір допитати».

Позивач вважає, що надсилаючи йому виклик на допит, слідчий не бажав виконувати свої обов`язки, оскільки через тиждень позивач отримав повідомлення про закриття чотирьох з восьми вказаних кримінальних проваджень, по яким слідчий зухвало - ганебно збирався допитати позивача.

Позивач зазначає: « ОСОБА_6 скарги на скасування зухвало - ганебних, незаконних постанов слідчого С.Козюри, винесених без проведення жодних слідчих дій, знаходяться у провадженні слідчих суддів Заводського районного суду м. Миколаєва.»

Отже позивач вважає, що слідчим Козюрою С. допускається систематичне невиконання посадових обов`язків під час проведення досудового розслідування, порушення наказів, інструкцій щодо порядку внесення відомостей до ЄРДР та зволікання проведення слідчих дій.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України Про судоустрій і статус суддів, Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 року № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов`язкову участь у цих відносинах суб`єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб`єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов`язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб`єктів (учасників спірного правовідношення). Обов`язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов`язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов`язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов`язки в публічних правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з цим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч.1 ст.1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно з ч.1 ст.2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.24 Кримінального процесуального кодексу України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тобто, оскарження до суду окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового розслідування та досудового слідства може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, тому, що діяльність посадових осіб вказаних органів не належить до сфери управлінської, оскільки такі органи виконують виключно процесуальні функції.

Згідно з ч.1 ст.303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до ч.2 ст.303 Кримінального процесуального кодексу України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначається ст.306 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.306 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

У межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

До вказаного висновку приходить Велика палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі №813/1595/18.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 21-1666а/15 постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 826/13340/15.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, суддя вважає, що даний спір належить до розгляду у місцевому загальному суді в порядку кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі Фруні проти Словаччини, яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява № 21722/11), Суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну встановлений законом у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі за частиною позовних вимог, що міститься у відзиві на позов від 23.08.2019 року (вхідний №30250/19) задовольнити.

Закрити провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до В.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої Вікторії Анатоліївни (вул.Погранична,9, м.Миколаїв, 54020) в частині позовних вимог про зобов`язання в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м. Миколаєві Басалаєвої В.А. ініціювати проведення службового розслідування за фактом систематичного зволікання слідчим другого слідчого відділу С.Козюрою своїх посадових обов язків; та зобов`язання в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у м.Миколаєві Басалаєвої ОСОБА_5 . негайно провести службове розслідування за численними фактами порушень норм КПК України, порушення наказів, інструкцій щодо порядку внесення відомостей до ЄРДР та зволікання проведення слідчих дій, за результатом якого притягти до суворої дисциплінарної відповідальності, а саме: оголосити невідповідність посадам, які займають начальник другого слідчого відділу Територіального управління ДБР у м.Миколаєві О.Власюк та слідчий другого слідчого відділу С.Козюра. обумовлене неналежним, на думку позивача, реагуванням відповідача на заяву про злочин, та невчиненням посадовими особами Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДРБ у м. Миколаєві передбачених КПК процесуальних дій.

В інший частині позовних вимог продовжити розгляд справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з моменту отримання ухвали, з урахуванням особливостей, передбачених п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.