Справа № 160/457/19
Суддя: Кідиба Т. О.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 160/457/19
Провадження № 2-а/160/5/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2019 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Кідиби Т.О.,

секретар судових засідань - Гупалик А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Усіка С.С.,

представників відповідача - Рибалко Д.М., Полянко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адмінправопорушення,

ВСТАНОВИВ:
08.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адмінправопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 , майор ОСОБА_2 , склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення № 21 від 16.04.2018 року за відмову отримати повістку з`явитися в районний військовий комісаріат, а 03 травня 2018 року постановою у справі про адміністративне правопорушення № 21 його притягнуто до відповідальності та накладено штраф в сумі 119 грн.

Вважає, що дана постанова є незаконною, оскільки умислу ухилитися від явки до Локачинського райвійськкомату у нього не було, позаяк він не був належним чином повідомлений про явку до військкомату. Особисто повістку він не бачив, а з актом про відмову отримувати повістку ознайомився через рік, 27.06.2019 року. В акті відсутнє посилання на повістку, її вид, дату складання та реєстрації, а також відсутня дата і година його явки до військового комісара.

Крім цього, вважає, що складений акт комісією ДП «СЛАП «Локачіагроліс» є неналежним доказом, оскільки для військовозобов`язаних осіб, працюючих на підприємстві, явка військовозобов`язаних за розпорядженням військового комісара до військкомату здійснюється через керівника підприємства, але цей порядок був проігнорований. Не з`ясовано обставин «вручення» йому повістки. Також законодавством не передбачено, щоб військовий комісар передавав повістки через сторонніх осіб.

У подальшому відповідач, достовірно знаючи його постійне місце роботи і проживання належним чином не повідомив його про складення адміністративного протоколу № 21 від 16 квітня 2018 року та винесення постанови про вчинення адміністративного правопорушення № 21 від 03 травня 2018 року. Тим самим позбавив його можливості ознайомитися з процесуальними документами у адміністративній справі, чим порушив право давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, а також мати захисника, як це передбачено ст. 256 та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП).

Крім того, відповідач порушив строки винесення постанови у справі про адмінправопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП.

Вважає, що один протокол про адмінправопорушення не є доказом його вини, позаяк всяка провина повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Просить визнати незаконною та скасувати постанову військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 № 21 від 03 травня 2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у виді штрафу у розмірі 119 грн. та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1800,00 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Просять позов задовольнити з підстав, зазначених у адміністративному позові.

Також представник позивача зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною з наступних підстав. Так, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено протокол за ч.1 ст. 210 КУпАП, однак, як вбачається з постанови, позивача було піддано адмінстягненню за ч.2 ст. 210 КУпАП. Крім того, суть правопорушення викладена в протоколі та постанові не відповідає вимогам ст. 210 КУпАП, ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Звертає увагу на те, що сам протокол було складено військовим комісаром 16.04.2018 року, тоді як акт про відмову отримувати повістку був надісланий і отриманий Локачинським районним військовим комісаріатом лише 17.04.2018 року.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову, зазначивши, що ч.2 ст.210 КУпАП у постанові про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 була зазначена помилково, вважають, що він був повідомлений належним чином про дату, місце та час розгляду протоколу, який у свою чергу було складено відповідно до вимог закону, однак не прибув на його розгляд. Відмова ОСОБА_1 від отримання повістки доведена в ході судового розгляду справи, останнім пропущено строки звернення до суду. Просять у задоволенні позову відмовити.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_1 12.04.2018 року відмовився від отримання повістки військкомату, про що було складено відповідний акт. Свідок ОСОБА_6 пояснив, що детально не пам`ятає обставин вручення ОСОБА_1 повістки, однак, особа, відповідальна за ведення військового обліку на підприємстві повідомила йому, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки, про що було складено акт, який він підписав.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, показання свідків, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 , майор ОСОБА_2 , склав у відношенні ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № 21 за відмову 12.04.2018 року отримати повістку, виписану Локачинським районним військовим комісаріатом про явку до військоммату для уточнення військово-облікових даних (а.с. 36).

03 травня 2018 року постановою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення № 21 притягнуто ОСОБА_1 до адмінвідповідальності та накладено штраф в сумі 119 грн. (а.с. 3, 4).

Як вбачається із змісту протоколу, він був складений у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 210 КУпАП. За результатами розгляду даного протоколу було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності, проте вже за ч.2 ст. 210 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст. 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявку їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин, тощо.

Відповідно до ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Як вбачається із змісту протоколу та оскаржуваної постанови, вони не відповідають диспозиції вищевказаних норм закону, позаяк ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за відмову станом на 12.04.2018 року від отримання повістки військоммату, а не за неявку на виклик до військового комісаріату 13.04.2018 року.

Також суду є незрозумілим той факт, що протокол було складено військовим комісаром 16.04.2018 року, тоді як акт про відмову отримувати повістку був надісланий і отриманий Локачинським районним військовим комісаріатом лише 17.04.2018 року (а.с.42), тобто, на наступний день, хоча в протоколі міститься посилання на вказаний доказ, що ставить під сумнів законність складеного протоколу № 21 від 16.04.2018 року.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення складається за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідачем суду не представлено належних та допустимих доказів в підтвердження того, що протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП, складався у його присутності.
Крім цього, відповідачем не представлено суду доказів, які підтверджують, що позивач був повідомлений у встановленому порядку про дату, час та місце складення протоколу, а також доказів отримання позивачем протоколу про адміністративне правопорушення № 21 від 16.04.2018 року та повідомлення про дату і час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 210 КУпАП, а докази про направлення протоколу та постанови позивачу не свідчать про їх отримання останнім.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач дізнався про притягнення його до адмінвідповідальності 03.05.2018 року під час явки до державного виконавця 27.06.2019 року за його викликом в ході примусового виконання постанови, після чого у встановлений законом строк звернувся до суду за захистом своїх прав, його заява про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду задоволена судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, а тому посилання відповідача на пропуск позивачем такого строку суд до уваги не бере. Крім того, відповідачем не подано суду доказів в спростування викладеного позивачем щодо отримання ним оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.
Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У своїх численних рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що дотримання органами державної влади або уповноваженими службовими особами встановленої законом процедури притягнення особи до юридичної відповідальності є невід`ємним елементом права особи на справедливий суд, констатованого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже будь-яке відхилення від встановленого порядку є порушенням та не може гарантувати застосування до особи справедливих правових заходів, закладених в нормах чинного законодавства.
З огляду на кількість та характер допущених відповідачем процесуальних порушень при винесенні оскаржуваної постанови, така постанова не може вважатись законною.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач належним чином не спростував допущених ним процесуальних порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а тому, за вказаних вище обставин, права позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушені діями відповідача щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до вимог п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно ОСОБА_1 03.05.2018 року не відповідає вимогам закону, є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 210 КУпАП - закриттю за відсутністю в його діях події та складу правопорушення, оскільки суть правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , що викладена в протоколі від 16.04.2018 року, не відповідає диспозиції ч.1 ст. 210 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1800,00 грн.

На підтвердження таких витрат ОСОБА_1 надано:

- договір №1/2019-А від 27.06.2019 року про надання правової допомоги адвокатським бюро "Сергія Усіка" в особі керуючого - адвоката Усіка С.С. (а.с. 12);

- акт виконаних робіт та розрахунок витрат, відповідно до яких адвокатом з врахуванням складності справи та часу, витраченого на її розгляд, нараховано гонорар в сумі 1800 грн. (а.с. 13);

- квитанцію про сплату ОСОБА_1 адвокату Усіку С.С. гонорару в сумі 1800,00 грн. (а.с.82).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, судом враховується відсутність клопотань відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, характер інституту судових витрат, те, що оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, до уваги береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання позовної заяви, участі в судових засіданнях, а також результат розгляду справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, зазначених у акті, до матеріалів справи долучено докази (квитанція) про сплату гонорару, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в сумі 1800,00 грн., яка є підтвердженою належними доказами у справі і її слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Локачинського районного військового комісаріату на користь позивача.

Отже, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 77, 132, 134, 139, 194, 241, 242, 245, 246, 286 КАС України, ст.ст. 210, 245, 251, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 21 від 03.05.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 (сто дев`ятнадцять) грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 210 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (45500, Волинська область, смт. Локачі, Героїв Майдану, 38, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Локачинський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба