Справа № 580/375/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/375/19 Суддя першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Файдюка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на проголошене о 16 годині 13 хвилин рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року, повний текст якого складено 10 травня 2019 року, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень і вимог про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Черкаській області) про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 07.08.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 342456,93 грн., з яких за основним грошовим зобов`язанням 228304,62 грн. та 114152,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 07.08.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 28538,09 грн., з яких сума за податковим зобов`язанням 19025,39 грн. та 9512,70 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 07.08.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 4588,50 грн., з яких сума за податковим зобов`язанням 3059,00 грн. та 1529,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнання протиправним та скасування рішення № від 07.08.2018 року про застосування штрафних санкцій у сумі 19007,18 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного податку;

- визнання протиправним та скасування рішення № від 05.10.2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску про сплату 1063,33 грн., з яких 1023,79 грн. - штраф, та 39,54 грн. - пені;

- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 19.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки, штрафу, пені) у сумі 103735,09 грн.;

- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5127-17 від 07.12.2018 року у сумі 18495,77 грн., з яких сума штрафу 18456,23 грн., пеня 39,54 грн.;

- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5127-17 від 03.01.2019 року у сумі 121411,80 грн., з яких недоїмка 103735, 09 грн., штраф 17637,17 грн, пеня 39,54 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.05.2019 року позов задоволено частково - визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.01.2019 року №Ф-5127-17 в частині боргу із недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 103 735,09 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.01.2019 року №Ф-5127-17 в частині боргу в сумі 103 735,09 грн. є протиправною, оскільки повинна стягуватися за вимогою від 19.11.2018 року №Ф-, яка в установленому законом порядку не оскаржувалася та є чинною.

При цьому суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, виходив з того, що Позивачем безпідставно віднесено до загальної суми витрат витрати на придбання дизельного палива у 2016-2017 роках у кількості понад фактично використаної для отримання доходу у звітних періодах. Відтак, на переконання суду, контролюючим органом правомірно встановлено факт заниження суми чистого доходу та, як наслідок, військового збору та єдиного соціального внеску. Крім того, суд зауважив, що своєчасне направлення на адресу ФОП ОСОБА_1 Державною фіскальною службою України рішення за наслідками розгляду скарги останнього на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 року №Ф-147231302, свідчить про розгляд такої скарги та, відповідно, чинність даного індивідуального акту. Крім іншого, суд підкреслив, що наявними у матеріалах справи документами не підтверджено правомірність включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість витрат, на придбання товарно-матеріальних цінностей, доказів використання яких у господарській діяльності підприємця останнім не надано. Поряд з цим, суд зазначив, що ФОП ОСОБА_1 у жовтні 2016 року та квітні 2017 року не було у повному обсязі включено до складу зобов`язань суму податку на додану вартість з виписаних контрагенту Позивача податкових накладних.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що Відповідачем зроблено помилковий висновок про заниження Позивачем чистого оподатковуваного доходу, оскільки необхідність залишків товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_1 зумовлено особливістю його господарської діяльності з огляду на необхідність здійснення доставки паливно-мастильних матеріалів вантажним транспортом. Викладене, на переконання Апелянта, свідчить, що контролюючим органом невірно визначено базу оподаткування, у зв`язку з чим всі прийняті внаслідок даної помилки індивідуальні акти підлягають скасуванню. Окремо звертає увагу на зафіксовані в акті перевірки показники діяльності ФОП ОСОБА_1 , з яким випливає отримання останнім у 2017 році збитків. Стверджує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 року №Ф- прийнята з порушенням процедури, оскільки ДФС України за наслідками розгляду скарги на неї не було надано вмотивованої відповіді. Також зазначає, що в цілому погоджується з позицією суду першої інстанції про необхідність скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.01.2019 року №Ф-5127-17 у частині боргу в сумі 103 735,09 грн., оскільки фактично мало місце подвійне нарахування, однак оскільки виокремити із даної вимоги окремо суму зобов`язань неможливо, то остання втрачає чинність у повному обсязі.

Після усунення визначених в ухвалі від 01.07.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Черкаській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що до складу витрат включаються лише витрати, які пов`язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними первинними документами у звітному періоді. Відтак, збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та податку на додану вартість відбувалося у відповідності до вимог ПК України. Крім того, звертає увагу, що вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску є правомірним з огляду на встановлені факти заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 роки.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2019 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у період з 21.05.2018 року по 04.06.2018 року працівниками ГУ ДФС у Черкаській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п. 77.1, 77.4 ст. 77 ПК України, наказів від 27.04.2018 року №814 та від 04.06.2018 року №1014 і плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на ІІ квартал 2018 року, направлень на проведення перевірки від 21.05.2018 року №880/23-00-13-0124 та №881/23-00-13-0124, а також повідомлення про початок перевірки від 27.04.2018 року було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем:

- пп.187.1 ст. 187, п. 198.5, ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на додану вартість на загальну суму 3059 грн., в т.ч. за квітень 2016 - на суму 2074 грн., за жовтень 2016 - 750 грн., за квітень 2017 - 235 грн.;

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 228304 грн. 62 коп., в т.ч. за 2016 - 214069 грн. 68 коп., за 2017 - 14234 грн. 94 коп.;

- пп. 1.2 п. 1 ст. 7 та абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період із 01.01.2016 по 31.12.2017 на загальну суму 103735 грн. 09 коп., в т.ч. за 2016 - 86336 грн. 77 коп., за 2017 - 17398 грн. 32 коп.;

- ст. 168, ст. 163, п. 16-1 Підрозділу 10 Інших перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військовий збір на загальну суму 19025 грн. 39 коп., в т.ч. за 2016 - 17839 грн. 14 коп., за 2017 - 1186 грн. 25 коп.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 18.06.2018 року №337/23-00-13-0214/ (а.с. 10-24).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 07.08.2018 року прийняті:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким за порушення п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Розділу IV Податкового кодексу України Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 342456,93 грн., у тому числі за основним платежем - 228 304,62 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 114 152,31 грн. (а.с. 25);

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким за порушення ст. 163, ст. 168 та п.16-1 Підрозділу 10 інших перехідних положень Податкового кодексу України збільшено ФОП ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 19025,39 грн., у тому числі за основним платежем - 19 025,39 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 9 512,70 грн. (а.с. 26);

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким за порушення п. 187.1 ст. 187, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 4 588,50 грн., у тому числі за основним платежем - 3 059,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 1 529,50 грн. (а.с. 27);

- рішення № про застосування штрафних санкцій, яким за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску, нараховано штрафні санкції в сумі 19 007,18 грн. на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» (а.с. 28);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф - зі сплати заборгованості з єдиного внеску в сумі 103 735,09 грн. (а.с. 33).

За наслідками адміністративного оскарження згаданих актів індивідуальної дії ДФС України рішенням від 19.10.2018 року №16166/3/199-99-11-02-02-25 (а.с. 43-44) скаргу ФОП ОСОБА_1. від 17.09.2018 року (а.с. 35-40) в частині скасування вимоги про сплату боргу від 07.08.2018 року №Ф- та рішення від 07.08.2018 року № задоволено частково - вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.08.2018 року №Ф- скасовано, рішення від 07.08.2018 року № - залишено без змін, та зобов`язано ГУ ДФС у Черкаській області сформувати та направити нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) згідно вимог чинного законодавства.

14.11.2018 року рішенням №17724/З/99-99-11-02-01-14 ДФС України у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_1 від 17.09.2018 року в частині оскарження податкових-повідомлень рішень від 07.08.2018 року №, №, № - відмовлено, а зазначені податкові повідомлення-рішення без змін (а.с. 45-47).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 19.11.2018 року Відповідачем складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- у зв`язку із заборгованістю зі сплати єдиного внеску на суму 103 735,09 грн. (а.с. 30).

Позивач 03.12.2018 року оскаржив вищевказану вимогу на підставі ст. 56 Податкового кодексу України до Державної фіскальної служби України (а.с. 49-52). Листом №373/6/99-99-11-05-02-25 від 04.01.2019 року ДФС України повідомила ФОП ОСОБА_1 , що його скарга не підлягає розгляду, оскільки таке питання було вже вирішено (а.с. 57).

Судом першої інстанції також встановлено, що 07.12.2018 року ГУ ДФС у Черкаській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5127-17 у зв`язку із заборгованістю зі сплати пені та штрафу із єдиного внеску на суму 18 495,77 грн. (а.с. 31).

Крім іншого, 03.01.2019 року Відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5127-17 у зв`язку із заборгованістю зі сплати пені та штрафу із єдиного внеску на суму 121 411,80 грн., в тому числі недоїмка - 103 735,00 грн., штрафи - 17 637,17 грн., пеня - 39,54 грн. (а.с. 32).

З огляду на викладене, Черкаським окружним адміністративним судом встановлено, що Позивач, не погоджуючись із правомірністю податкових повідомлень-рішень від 07.08.2018 року №, №, №, рішення від 07.08.2018 року №, рішення від 05.10.2018 року №, вимоги від 19.11.2018 року №, вимоги від 07.12.2018 року №Ф-5127-17, вимоги від 03.11.2018 року №Ф-5127-17, звернувся за захистом свої прав до суду.

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних індивідуальних актів, суд першої інстанції встановив, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018 року № стало саме завищення Позивачем витрат, безпосередньо пов`язаних із одержанням доходу.

Судом першої інстанції зазначено, що ФОП ОСОБА_1 . протягом 2016 року придбано дизельне паливо на загальну суму 10 300 047,00 грн., при цьому приріст залишків дизельного палива станом на 31.12.2016 року становить 1 197 541,00 грн. (залишок дизельного пального станом на 31.12.2016 року у сумі 1 420 541 - залишок дизельного пального станом на 01.01.2016 року у сумі 223 000).

До загальної суми витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей (дизельного палива), що реалізовані або використані (для здійснення діяльності з перевезень вантажів) протягом 2016 року, як зазначив суд першої інстанції, можна віднести 9 102 506,00 грн. (10 300 047 - 1 197 541), які включають в себе витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей (дизельного палива), що:

- реалізовані протягом 2016 року, а саме 6 673 483,18 грн. (згідно матеріалів справи Позивачем у 2016 року реалізовано дизельного палива на 7 140 627,40 грн., при цьому Відповідачем встановлено, що у 2016 року середня націнка при продажі дизельного палива становить 7%, тому відповідно витрати на придбання реалізованого протягом 2016 року дизельного палива, що підлягають віднесенню до складу витрат складають 6 673 483,18 грн.);

- використані протягом 2016 року для здійснення діяльності із перевезення вантажів на суму 2 429 022,82 грн. (9 102 506 - 6 673 483,18).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що Позивачем протягом 2017 року придбано дизельне паливо на загальну суму 12 112 227,00 грн., при цьому приріст залишків дизельного палива станом на 31.12.2017 року становить 600 997,00 грн. (залишок дизельного пального станом на 31.12.2016 року у сумі 2 021 538,00 - залишок дизельного пального станом на 01.01.2017 року у сумі 1 420 541,00).

До загальної суми витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей (дизельного палива), що реалізовані або використані (для здійснення діяльності з перевезень вантажів) протягом 2017 року, як вказав Черкаський окружний адміністративний суд, можна віднести 11 511 230,00 грн. (12 112 227,00 - 600 997,00), які включають в себе витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей (дизельного палива), що:

- реалізовані протягом 2017 року, а саме 8 930 075,00 грн. (згідно матеріалів справи Позивачем у 2017 реалізовано дизельного палива на 9 555 180,00 грн., при цьому Відповідачем встановлено, що у 2016 середня націнка при продажі дизельного палива становить 7%, тому відповідно витрати на придбання реалізованого протягом 2017 року дизельного палива, що підлягає віднесенню до складу витрат складають 8 930 075,00 грн.);

- використані протягом 2017 року для здійснення діяльності із перевезення вантажів на суму 2 581 155,00 грн. (11 511 230,00 - 8 930 075,00).

Судом першої інстанції також встановлено, що Позивачем до загальної суми витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей (дизельного палива), що реалізоване, або використане (для здійснення діяльності з перевезення вантажів) протягом поточного року, які підлягають віднесенню до складу витрат, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за поточний рік, віднесено: за 2016 рік - 10 291 782,04 грн.; за 2017 рік - 11 590 313,00 грн.

Викладене, на переконання суду першої інстанції, свідчить, що Позивачем було завищено витрат у звітному періоді 2016 року на суму 1 189 276,04 грн. (10 291 782,04 - 9 102 506,00); у звітному періоді 2017 року - на суму 79 083,00 грн. (11 590 313,00 - 11 511 230,00). Викладене, на переконання суду першої інстанції, свідчить про правильність донарахування Позивачу податкового зобов`язання як з податку на доходи фізичних осіб, так і з військового збору та єдиного соціального внеску, окрім того, що до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.01.2019 року №Ф-5127-17 була включена недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 103735,09 грн., яку вже було визначено у вимозі від 19.11.2018 року №Ф-.

Окремо суд першої інстанції встанови, що на підставі податкової накладної №5 від 01.04.2016 року ФОП ОСОБА_1 придбано комп`ютер ASUS Е510-В186А на суму 11 595,00 грн., з яких 1 932,50 грн. ПДВ; на підставі податкової накладної №13 від 05.04.2016 року придбано комплект Logitech Wireless Desktop MK 270 на суму 850 грн., з яких 141,67 грн. ПДВ; на підставі податкової накладної №400901 придбано мобільний телефон Nomi i242 X-treme black-green та стартовий пакет до нього на суму 1 411,66 грн., з яких 235,28 грн. ПДВ.

Разом з тим, суд зауважив, що лише не зареєстрована податкова накладна є підставою для віднесення ПДВ до податкового кредиту, оскільки в даному випадку слід застосувати п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, яка передбачає нарахування податкового зобов`язання у разі використання необоротних активів у господарській діяльності. При цьому факту такого використання Позивачем доведено не було.

Також суд підкреслив, що у жовтні 2016 року Позивачем складено дві податкові накладні по контрагенту ТОВ «Олестас Еко» на загальну суму 2 160,00 грн., а саме податкову накладну від 18.10.2016 року №3 на суму ПДВ 870 грн. та податкову накладну від 21.10.2016 року №39 на суму ПДВ 1 290,00 грн., але до складу податкового зобов`язання у жовтні 2016 року включено лише ПДВ у сумі 1410 грн., а отже Позивачем занижена сума ПДВ на 750 грн. (2160 - 1410).

З огляду на вищевикладене ФОП ОСОБА_1 занижена сума податкових зобов`язань на додану вартість на загальну суму 3 059,00 грн, а саме, за квітень 2016 року на 2 074,00 грн., за жовтень 2016 на 750,00 грн., за квітень 2017 на 235,00 грн., оскільки останнім не було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну у 2016 році на суму 2 074,00 грн. та у 2017 році на суму 235,00 грн.

З урахуванням наведеного, здійснивши системний аналіз ст. ст. 14, 177, 187, 189, 198, п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, ст. ст. 4, 6, 7, 8, 11, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також підзаконних актів, що регламентують порядок нарахування та сплати єдиного соціального внеску, а також розгляд скарг платників податків контролюючими органами, прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду з викладених вище підстав.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно пп. пп. 177.4.1, 177.4.4, п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Аналіз викладених правових норм дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції, що положення статті 177 Податкового кодексу України вказують на те, що необхідною умовою для віднесення витрат, понесених платником податку на придбання товарів (послуг), до складу витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є безпосередній зв`язок з отриманням доходу.

Отже, фізична особа - підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, відображає у складі доходу виручку у грошовій та негрошовій формі. При цьому, до складу витрат має право включати документально підтверджені витрати господарської діяльності, пов`язані з отриманням такого доходу.

Відповідно до п. 44.2 ст. 42 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За правилами пункту 6 П(С)БО «Витрати» 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно п. 7 П(С)БО «Витрати» 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, право платника податку на витрати виникає в періоді отримання доходу від реалізації таких товарів, робіт, послуг за наявності підтвердження понесених витрат первинними документами, що складаються відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку та внаслідок зменшення власного капіталу, тобто зменшення активів або збільшенням зобов`язань. А витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 05.06.2018 року у справі №816/1601/17 та від 27.11.2018 року у справі №813/1910/16.

З огляду на викладене, оскільки матеріалами справи та даними акту перевірку підтверджується факт невикористання у власній господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 придбаного протягом 2016-2017 років дизельного пального у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що збільшення у згаданих звітних періодах суми витрат на придбання невикористаного пального на суму 1 189 276,04 грн. та 79 083,00 грн. відповідно не узгоджується з положеннями ПК України та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Витрати».

Таким чином, донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18% згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України на суму 214 069,68 грн. за 2016 рік та на суму 14 234,94 грн. за 2017 рік здійснено контролюючим органом у межах правового поля, у зв`язку з чим, як вірно зазначив суд першої інстанції, відсутні правові підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018 року №.

Посилання Апелянта на те, що в пп. 1.17.1 п. 1.7 акту перевірки вказано на отримання ФОП ОСОБА_1 збитку у 2017 році в сумі 304 511,70 грн., що свідчить про невірне визначення контролюючим органом бази оподаткування з огляду на її відсутність, судовою колегією оцінюється критично, оскільки вказані відомості наведені в акті перевірки на підставі інформації, що містилася у деклараціях Позивача за 2016-2017 роки, у той час правомірність зазначення відповідних даних була предметом перевірки. І висновки такої перевірки, як було встановлено вище, в частині формування доходів та витрат суб`єкта господарювання визнані обґрунтованими.

Оцінюючи висновки Черкаського окружного адміністративного суду в частині обґрунтованості донарахування ГУ ДФС у Черкаській області належної до сплати суми військового збору у розмірі 17 839,14 грн. за 2016 рік та в сумі 1 186,25 грн. за 2017 рік, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Приписи п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За правилами п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

У пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу закріплено, що загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Отже, як вже було зазначено вище, згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Тобто, розмір військового збору обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Зважаючи, що, як вбачається зі змісту акту перевірки 18.06.2018 року №337/23-00-13-0214/, підставою для донарахування зобов`язань зі сплати військового збору було заниження ФОП ОСОБА_1 чистого доходу за 2016-2017 роки, а обґрунтованість такого висновку ГУ ДФС у Черкаській області була встановлена раніше, судова колегія погоджується погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність у Відповідача правових підстав для збільшення Позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 19 025,39 грн. із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 9 512,70 грн. З огляду на викладене податкове повідомлення-рішення від 07.08.2018 року № скасуванню не підлягає, що було вірно підкреслено судом першої інстанції.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про обґрунтованість донарахування Відповідачем Позивачу належної до сплати суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016 рік на суму 86 336,77 грн. та за 2017 рік на суму 17 398,32 грн. та застосування до останнього штрафних санкцій на суму 19 007,18 грн. і на суму 1 023,79 грн., а також нарахування пені у розмірі 39,54 грн., судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За правилами ч. 5 ст. 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Абзацом 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З наведеного випливає, що розмір єдиного внеску обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

За донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. (п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону).

Згідно п. 14 ст. 25 Закону про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Відповідно до п. 10 ч. 11 ст. 25 Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.(п. 13 ст. 25 Закону).

Враховуючи, що Позивачем порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 8, ст. 9 Закону, що виразилось у не донарахуванні та не сплаті єдиного внеску за 2016-2017 роки на загальну суму 103735,09 грн. у зв`язку із заниженням оподаткованого доходу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Відповідачем на підставі п. 3 ч. 11 та ч. 14 ст. 25 Закону правомірно винесено рішення від 07.08.2018 року №.

Частиною 4 ст. 25 Закону передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до ч. 4 розд. IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі - Інструкція №449), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Отже, Відповідач, встановивши за результатами перевірки факт заниження Позивачем сплати єдиного внеску у період 2016-2017 року на загальну суму 103 735,09 грн., виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.08.2018 року №Ф-, яка скасована рішенням ДФС України від 19.10.2018 року №16/66/3/99-99-11-02-02-25 з підстав порушення п. 4 розд. VI Інструкції №449, що виразилося у невідповідності форми, при цьому дане порушення, як обґрунтовано підкреслив суд першої інстанції, не скасувало саму суму донарахованого єдиного внеску.

У зв`язку із цим, як було встановлено раніше, ГУ ДФС у Черкаській області 19.11.2018 року прийнято нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на суму 103 735,09 грн., яку ФОП ОСОБА_1 оскаржив в адміністративному порядку.

У контексті наведеного, надаючи оцінку доводам Апелянта про те, що оскільки ДФС України не надано вмотивованого рішення на скаргу щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 року №Ф-147231302, то остання є скасованою, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Процедура подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регулюється Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 року №1124 (далі - Порядок №1124).

Відповідно до п. 1 розд. IV зазначеного Порядку розгляду скарг платника, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.12.2018 року до ДФС України через ГУ ДФС у Черкаській області на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 року №Ф-147231302 ФОП ОСОБА_1 подано скаргу.

Питання щодо даної скарги вирішено ДФС України 04.01.2019 року, тобто протягом 30 календарних днів наступних за днем отримання скарги, шляхом повідомлення Позивача про те, що скарга не підлягає розгляду згідно п. 7 Порядку №1124, за умовами якого не розглядаються повторні скарги одним і тим самим контролюючим органом від одного і того самого скаржника з одного і того самого питання, якщо перше вирішено по суті.

Таким чином, оскільки відповідь на скаргу Позивача надана своєчасно, а рішенням ДФС України від 19.10.2018 року №16/66/3199-99-99-11-02-02-25 суму донарахованого єдиного внеску за своєю суттю не скасовано, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вимога від 19.11.2018 року №Ф- є чинною у розумінні положень законодавства.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.12.2018 року №Ф-5127-17 були включені: штраф у сумі 19007,18 грн.. за рішенням відповідача № від 07.08.2018 року та штраф за рішенням Відповідача № від 05.10.2018 року на суму 1023,79 грн. і пеня у розмірі 39,54 грн., з урахуванням сплачених сум єдиного соціального внеску.

Рішення ГУ ДФС у Черкаській області № від 07.08.2018 року було оскаржене в адміністративному порядку до ДФС України на підставі скарги ФОП ОСОБА_1 від 17.09.2018 року, однак рішенням ДФС України від 19.10.2018 року №16/66/3/99-99-11-02-02-25 воно залишено в силі.

Рішення Відповідача № від 05.10.2018 року прийнято у зв`язку із простроченням сплати єдиного внеску за період із 10.02.2017 року по 15.02.2017 року, доказів оскарження останнього якого матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що Відповідачем до вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5127-17 від 07.12.2018 року правомірно включено 18 495,77 грн. боргу, що складається із 18 456,23 грн. штрафу та 39,54 грн. пені. При цьому доказів оскарження даної вимоги суду не надано, а тому така вимога є узгодженою.

У подальшому у зв`язку із зміною суми заборгованості, а саме, частковою сплатою штрафних санкцій та узгодженням суми недоїмки в розмірі 103 735,09 грн. Відповідач сформував нову вимогу від 03.01.2019 року №Ф-5127-17, до якої включив, як залишок штрафних санкцій за рішеннями від 07.08.2018 року №, від 05.10.2018 №, так і узгоджену суму недоїмки у сумі 103 735,09 грн.

З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що сума недоїмки в розмірі 103 735,09 грн. повинна стягуватись за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 року №Ф-, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.01.2019 року №Ф-5127-17 у частині боргу із недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 103 735,09 грн. підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку висновкам Черкаського окружного адміністративного суду щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 07.08.2018 року, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Приписами пп. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України закріплено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі податкової накладної №5 від 01.04.2016 року Позивачем було придбано комп`ютер ASUS Е510-В186А на суму 11 595,00 грн., з яких 1932,50 грн. ПДВ; на підставі податкової накладної №13 від 05.04.2016 року - придбано комплект Logitech Wireless Desktop MK 270 на суму 850 грн., з яких 141,67 грн. ПДВ; на підставі податкової накладної №400901 - придбано мобільний телефон Nomi i242 X-treme black-green та стартовий пакет до нього на суму 1 411,66 грн., з яких 235,28 грн. ПДВ.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання Позивача на те, що згідно із п. 198.6 ст. 198 та п. 201.11 ст. 201 ПК України лише зареєстрована податкова накладна є підставою для віднесення ПДВ до податкового кредиту, оскільки в даному випадку слід застосувати п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, яка передбачає нарахування податкового зобов`язання у разі використання необоротних активів у господарській діяльності.

Посилання Позивача на те, що останній має штат 7 осіб, тому придбаний телефон потрібний для комунікації, як з працівниками так і контрагентами, а комп`ютер використовується для ведення бухгалтерського обліку Черкаський окружний адміністративний суд вірно відхилив з огляду на те, що дані твердження жодними належними і допустимими доказами не підтверджено.

Відповідно до п. 187.1 п. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як було встановлено раніше, у жовтні 2016 року Позивачем складено дві податкові накладні по контрагенту ТОВ «Олестас Еко» на загальну суму 2 160,00 грн., а саме податкову накладну від 18.10.2016 року №3 на суму ПДВ 870 грн. та податкову накладну від 21.10.2016 року №39 на суму ПДВ 1 290,00 грн., але до складу податкового зобов`язання у жовтні 2016 року включено лише ПДВ у сумі 1410 грн., а отже Позивачем занижена сума ПДВ на 750 грн. (2160 - 1410).

З огляду на вищевикладене ФОП ОСОБА_1 занижена сума податкових зобов`язань на додану вартість на загальну суму 3 059,00 грн, а саме, за квітень 2016 року на 2 074,00 грн., за жовтень 2016 на 750,00 грн., за квітень 2017 на 235,00 грн., оскільки останнім не було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну у 2016 році на суму 2 074,00 грн. та у 2017 році на суму 235,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018 року №, оскільки правильність донарахування грошового зобов`язання з ПДВ підтверджується матеріалами справи.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що жодних доводів на спростування наведеної позиції суду першої інстанції ФОП ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначено не було.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді В.В. Файдюк

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 04» вересня 2019 року.