Справа № 340/846/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 340/846/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Баранник Н.П., Божко Л.А.,

секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю: представника позивача - Марченка Юрія Анатолійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 (головуючий суддя Черниш О.А.)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДФС у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління ДФС у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2018 року №-1123, №-1123, №-1123, №-1123.

Позов обґрунтовано тим, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями йому визначено до сплати податкові зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік, за відсутності даних Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, на яких розташовані належні позивачу об`єкти нерухомого майна. З цих підстав він просить суд скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області:

№-1123 від 19.06.2018 року;

№-1123 від 19.06.2018 року;

№-1123 від 19.06.2018 року;

№-1123 від 19.06.2018 року. Вирішено питання про судові витрати.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач є платником земельного податку за земельні ділянки площею 0,02229 га та 0,00321 га, розташовані у АДРЕСА_1 . Доказів того, що вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі або у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суду не надано. Зважаючи на відсутність у відповідача інформації з державного земельного кадастру, необхідної для обчислення і справляння земельного податку за ці земельні ділянки за звітний 2018 рік, зокрема про їхнє місце розташування, площу, правовий режим, нормативну грошову оцінку; водночас суд першої інстанції визнав необґрунтованим наведений відповідачем розрахунок тарифу, бази оподаткування та податкових зобов`язань, донарахованих податковими повідомленнями-рішеннями №-1123 від 19.06.2018 року, №-1123 від 19.06.2018 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим кодексом України. в силу ст. 270, 286 ПКУ об`єктом оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Пунктом 287.6 ст. 287 ПКУ визначено, що при переході права власності на будівлю податок на земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Посилається на те, що за даними обліку ОСОБА_1 є платником плати за землю з фізичних осіб на зазначені земельні ділянки, внаслідок чого за 2018 рік винесено податкові повідомлення-рішення по земельному податку з фізичних осіб. Вказує, що на земельну ділянку площею 0,74119га, дата державної реєстрації 13.04.2016 року, прийняте ППР №-1123 від 19.06.2018 року на суму 17621,90грн.; на земельну ділянку площею 0,0433га, дата державної реєстрації 05.07.2011 року, прийняте ППР №-1123 від 19.06.2018 року на суму 71,28грн.; на земельну ділянку площею 0,2229га, дата державної реєстрації 11.06.2013 року, прийняте ППР №-1123 від 19.06.2018 року на суму 10903,09грн.; на земельну ділянку площею 0,00321га, дата державної реєстрації 28.02.2017 року, прийняте ППР №-1123 від 19.06.2018 оку на суму 1570,16грн. З моменту набуття права власності на житловий будинок у набувача виникло право (власності чи користування) на земельну ділянку, а з ним і обов`язок сплачувати земельний податок чи орендну плату. Тому вважає що податковим органом правомірно прийняті ППР.

Позивачем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що апеляційна скарга є безпідставною, оскільки податковий орган використав для прийняття ППР не дані державного земельного кадастру, які є підставою для нарахування земельного податку згідно норм Податкового кодексу, а витяг з технічної документацію про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для нарахування земельного податку за 2018 рік, що є порушенням ст. 286 ПКУ.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, що у відповідності до ст. 205 КАС України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Надав пояснення аналогічні викладеним в у відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Кіровоградській області на підставі пп.54.3.3 п.54.4 ст.54 ПК України, відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України винесено податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2018 рік, а саме:

- №-1123 від 19.06.2018 року на суму 71,28 грн. (а.с. 11);

- №-1123 від 19.06.2018 року на суму 1570, 16 грн. (а.с. 12);

- №-1123 від 19.06.2018 року на суму 17621, 90 грн. (а.с. 13);

- №-1123 від 19.06.2018 року на суму 10903, 09 грн. (а.с. 14).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми Конституції України, норми Податкового кодексу України, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386, якою затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, норми Закону України "Про оцінку земель", Закону України "Про державний земельний кадастр", Земельного кодексу України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що за визначеннями, наведеними у пункті 14.1 статті 14 Податкового кодексу України

плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п. 14.1.147);

земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п. 14.1.72);

землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п. 14.1.73).

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України платниками податку (плати за землю) є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі (п. 269.1.1; 269.1.2).

При цьому, об`єктами оподаткування (згідно пункту 270.1 статті 270 ПК України) є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (пп. 270.1.1; 270.1.2).

Слід взяти до уваги, що пунктом 271.1 статті 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є: 271.1.1. нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; 271.1.2. площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

В силу пункту 271.2 статті 271 ПК України, рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас згідно з пунктом 274.1 статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 % від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1% від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3% та не більше 1 % від їх нормативної грошової оцінки.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до абзацу 1 пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону (пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Абзацом 2 пункту 286.1 статті 286 ПК України визначено, що центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386 затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів (Порядок №1386).

Так, пунктами 4, 9, 10 Порядку №1386 передбачено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

- Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача;

- Мін`юст - про землевласників або землекористувачів, зокрема про найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), назву, номер та дату правовстановлюючого документа, кадастровий номер земельної ділянки, площу відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату державної реєстрації речового права, цільове призначення, місцезнаходження земельної ділянки (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності), а також про об`єкти незавершеного будівництва.

Подання інформації ДФС та/або її територіальним органам здійснюється на безоплатній основі в електронній формі. Формати інформаційних файлів, регламент передачі інформації про зміну даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, форма журналів обліку переданих та отриманих інформаційних файлів визначаються спільними актами Мін`юсту і Мінфіну.

Інформація, що надійшла до ДФС та її територіальних органів, вноситься до інформаційних баз даних ДФС та використовується з урахуванням вимог, передбачених для інформації з обмеженим доступом.

Згідно з пунктом 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня. (пункт 287.2 статті 287 ПК України)

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно з пунктом 289.2 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до пункту 289.3 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Матеріалами справи підтверджується податковим повідомлення-рішенням №-1123 від 19.06.2018 року позивачу нараховано земельний податок за 2018 рік у розмірі 17621, 90 грн. за земельну ділянку площею 0,7419 га, кадастровий номер :19:124:0023 , розташовану у АДРЕСА_2 .

Так, позивач є власником цієї земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2017 року. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.06.2017 року з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. (а.с. 64 - 67) На вказаній земельній ділянці розташований належний позивачу комплекс будівель, співвласником якого він є з 03.07.2014 року. (а.с. 68 - 71)

При цьому, згідно з наданим відповідачем розрахунком податкового зобов`язання (а.с. 102-103) земельний податок за цю земельну ділянку за 2018 рік визначено на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1338/04-24-14 від 12.08.2014 року, складеного управлінням Держземагентства у Кіровоградському районі Кіровоградської області, відповідно до якого грошова оцінка земельної ділянки становить 928834, 16 грн. (а.с. 27) Щодо цієї нормативної грошової оцінки відповідачем кумулятивно застосовано коефіцієнт індексації, який у 2015 році становив 1,249, у 2016 році - 1,433, у 2017 році - 1,06, у 2018 році - 1,0. Також відповідачем застосовано ставку податку, встановлену пунктом 5.1 додатку до рішення Кіровоградської міської ради №4416 від 14.07.2015 року "Про затвердження ставок земельного податку по місту Кіровограду", яким передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб державної та комунальної власності, встановлюється в розмірі 1% від їх нормативної грошової оцінки. (а.с. 137 - 151). Таким чином, розрахунок земельного податку склав: 928834, 16 грн. х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1 х 1% = 17621, 90 грн.

Однак, матеріали справи підтверджують, що рішенням Кіровоградської міської ради від 03.12.2009 року №2904 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кіровограда, яке введено в дію з 01.01.2010 року та діяло у 2018 році. (а.с. 56 - 61)

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Відповідно до частини 1 статті 13 цього Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру земельного податку.

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частиною 1 статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до статті 194 Земельного кодексу України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Статтею 20 Закону України "Про державний земельний кадастр" визначено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Законодавцем визначено, що відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 38 ЗУ "Про державний земельний кадастр").

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачено, що для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.

Згідно з підпунктом 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, до Державного земельного кадастру вносяться відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що належна позивачу земельна ділянка за кадастровим номером :19:124:0023 , площею 0,7419 га, що розташована у АДРЕСА_2 , зареєстрована з Державному земельному кадастрі 13.04.2016 року. (а.с. 130 - 132)

Однак, відповідачем до матеріалів справи не надано доказів того, що він звертався до органів Держгеокадастру та Мінюсту із запитом про надання інформації, необхідної для обчислення і справляння земельного податку за цю земельну ділянку за звітний 2018 рік.

Отже, з огляду на відсутність такої інформації, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1338/04-24-14 від 12.08.2014 року не може бути достатнім джерелом даних для нарахування земельного податку станом на 2018 рік. Площа земельної ділянки, вказана у ньому, не співпадає з площею земельної ділянки, яка належить позивачу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що контролюючий орган безпідставно використав витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1338/04-24-14 від 12.08.2014 року для нарахування земельного податку позивачу за 2018 рік. Тому суд погоджується з доводами позову про порушення відповідачем вимог пункту 286.1 статті 286 ПК України, що свідчить про протиправність спірного податкового повідомлення - рішення №-1123 від 19.06.2018 року та є підставою для його скасування.

Щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення №-1123 від 19.06.2018 року, слід зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим повідомленням-рішенням №-1123 від 19.06.2018 року позивачу нараховано земельний податок за 2018 рік у розмірі 71,28 грн. за земельну ділянку площею 0,0433 га, кадастровий номер :28:240:0009 , розташовану у АДРЕСА_3 .

Так, позивач є власником цієї земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 05.07.2011 року Кіровоградською міською радою. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2013 року з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 72 - 78) На вказаній земельній ділянці розташований належний позивачу житловий будинок, власником якого він є з 10.08.2012 року. (а.с. 79 - 84)

Земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі 05.07.2011 року. (а.с. 133 - 135)

Згідно матеріалів справи, пояснюючи розрахунок податку, нарахованого позивачу за цю земельну ділянку за 2018 рік (а.с. 102 - 103), відповідач зазначає, що відповідно до додатку 2 до рішення Кіровоградської міської ради від 03.12.2009 року №2904 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кіровограда" земельна ділянка відноситься до земель громадського призначення, з урахуванням локальних коефіцієнтів на місце знаходження земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони нормативна грошова оцінка становить 289, 24 грн. за 1 кв.м. станом на 01.01.2010 року. Щодо цієї нормативної грошової оцінки відповідачем кумулятивно застосовано коефіцієнт індексації, який у 2015 році становив 1,249, у 2016 році - 1,433, у 2017 році - 1,06, у 2018 році - 1,0. Також відповідачем застосовано ставку податку, передбачену пунктом 5.3.3.8 додатку до рішення Кіровоградської міської ради №4416 від 14.07.2015 року "Про затвердження ставок земельного податку по місту Кіровограду" (зі змінами, внесеними рішенням №741 від 27.12.2016 року), яким передбачено, що ставка податку для земельних ділянок, зайнятих житловим фондом, дачно-будівельними товариствами, садовими і дачними будинками фізичних осіб, встановлюється в розмірі 0,03% від їх нормативної грошової оцінки. (а.с. 137 - 152). Таким чином, за розрахунками відповідача, розмір земельного податку склав: (289, 24 грн./кв.м. х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1 х 0,03%) х 0,0433 га = 71, 28 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним те, що суд першої інстанції не погодився з таким розрахунком, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження правильності визначення бази оподаткування - нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до органів Держгеокадастру та Мінюсту із запитом про надання інформації, необхідної для обчислення і справляння земельного податку за цю земельну ділянку за звітний 2018 рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що земельний податок за 2018 рік за цю земельну ділянку нарахований позивачу всупереч вимогам пункту 286.1 статті 286 ПК України, за відсутності відповідних даних державного земельного кадастру, тому спірне податкове повідомлення-рішення №-1123 від 19.06.2018 року є протиправним, а позов про його скасування слід задовольнити.

Щодо податкових повідомлень-рішень №-1123 від 19.06.2018 року, №-1123 від 19.06.2018 року, то суд апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідачем до матеріалів справи наданий розрахунок (а.с. 102 - 103), яким позивачу нараховано земельний податок за 2018 рік у розмірі 10 903,09 грн. та 1 570,16 грн. відповідно за земельні ділянки площею 0,02229 га та 0,00321 га, розташовані у АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів справи відповідач пояснює розрахунок податкових зобов`язань, тим, що відповідно до додатку 2 до рішення Кіровоградської міської ради від 03.12.2009 року №2904 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кіровограда" земельні ділянки відносяться до земель комерційного використання, які характеризують функціональне використання, та має коефіцієнт 2,50 та з урахуванням локальних коефіцієнтів на місце знаходження земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони нормативна грошова оцінка становить 859, 42 грн. за 1 кв.м. станом на 01.01.2010 року. Щодо цієї нормативної грошової оцінки відповідачем кумулятивно застосовано коефіцієнт індексації, який у 2015 році становив 1,249, у 2016 році - 1,433, у 2017 році - 1,06, у 2018 році - 1,0. Також відповідачем застосовано ставку податку, передбачену пунктом 5.6 додатку до рішення Кіровоградської міської ради №4416 від 14.07.2015 року "Про затвердження ставок земельного податку по місту Кіровограду", яким передбачено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення. (а.с. 137 - 151). За розрахунками відповідача, розмір земельного податку склав: (859, 42 грн./кв.м. х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1 х 3%) х 0,02229 га = 10903, 09 грн. та (859, 42 грн./кв.м. х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1 х 3%) х 0,00321 га = 1570, 16 грн.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 06.09.2012 року належить нежитлове приміщення площею 229,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на цей об`єкт нерухомого майна зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.06.2013 року. (а.с. 85 - 90) Також за договором купівлі-продажу від 10.08.2012 року позивач придбав у приватну власність нежитлове приміщення площею 246,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на цей об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.08.2018 року. (а.с. 91 - 96)

Ці нежитлові приміщення розташовані у багатоквартирному житловому будинку. (а.с. 153 - 160)

В силу пункту 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Пунктом 287.6 статті 287 ПК України передбачено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені Земельним кодексом України

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 202 Земельного кодексу України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. При цьому земельна ділянка має бути індивідуально визначеним об`єктом нерухомого майна, якому властиві такі характеристики, як площа, межі, ідентифікатор у Державному земельному кадастрі тощо.

Водночас, згідно з частиною 10 статті 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

За визначеннями, наведеними у частині 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку":

1) багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

3) нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; 4) прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;

5) співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є, зокрема, права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок, та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною 2 статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

З огляду на вказане, особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 ПК України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку, визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити щодо особи, яка володіє нерухомим майном у багатоквартирному будинку, то, виходячи із викладеного вище, права на земельну ділянку під багатоквартирним будинком та прибудинкову територію виникають у всіх співвласників (власників житлових та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку) з моменту державної реєстрації таких прав на земельну ділянку під цим багатоквартирним будинком та відповідну прибудинкову територію у Державному земельному кадастрі у порядку, визначеному законом. Тому, безпосереднім платником земельного податку в цьому випадку буде виступати особа, щодо якої здійснено державну реєстрацію прав на земельну ділянку під багатоквартирним будинком з урахуванням прибудинкової території (установа або організація, яка здійснює управління багатоквартирним будинком державної або комунальної власності; об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, яке є суб`єктом реєстрації відповідно до рішення співвласників), з моменту такої реєстрації прав особи на земельну ділянку.

Саме таке роз`яснення надано в Узагальнюючій податковій консультації щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені, затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 06.07.2018 року №602, яку те надало, керуючись пунктом 52.6 статті 52 ПК України, з огляду на неоднозначність відповідних норм податкового законодавства.

Слід взяти до уваги, що положеннями пункту 56.21 статті 56 ПК України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, суб`єктом владних повноважень (відповідачем) не доведено суду, що позивач є платником земельного податку за земельні ділянки площею 0,02229 га та 0,00321 га, розташовані у АДРЕСА_1 . Доказів того, що вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі або у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суду не надано.

Таким чином, зважаючи на відсутність у відповідача інформації з державного земельного кадастру, необхідної для обчислення і справляння земельного податку за ці земельні ділянки за звітний 2018 рік, зокрема про їхнє місце розташування, площу, правовий режим, нормативну грошову оцінку, суд визнає необґрунтованим наведений відповідачем розрахунок тарифу, бази оподаткування та податкових зобов`язань, донарахованих податковими повідомленнями-рішеннями №-1123 від 19.06.2018 року, №-1123 від 19.06.2018 року, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність зазначених податкових повідомлень-рішень.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування спірних ППР та задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача - не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 21.08.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 21.08.2019.

Повний текст постанови виготовлено 27.08.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко