Справа № 300/1163/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. справа № 300/1163/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Богославець Олег Мирославович, до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №12420-55 від 12.03.2019 про сплату податкового боргу у сумі 228 625,36 гривень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє Богославець Олег Мирославович , 28.05.2019 звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач, Головне управління ДФС в області, контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №12420-55 від 12.03.2019 про сплату податкового боргу у сумі 228 625,36 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, з порушенням норм матеріального права, сформовано і скеровано позивачу податкову вимогу №12420-55 від 12.03.2019 на загальну суму 228 625,36 гривень, в тому числі за основним платежем - 228 615,05 гривень та пеня 10,31 гривень. Насамперед позивач вказує про те, що їй невідомо про обставини, якого саме виду плати за землю, за який об`єкт оподаткування та за який податковий період стосується спірна податкова вимога №12420-55 від 12.03.2019. ОСОБА_1 також вказує про наявність невирішеного цивільного спору за участю із Івано-Франківською міською радою стосовно стягнення із неї орендної плати за землю згідно договору оренди землі у розмірі 131 743,30 гривень. Зазначає, що вона була власником станції технічного обслуговування автомобілів з крамницею по АДРЕСА_1 . Як власник цих приміщень у встановленому законом порядку позивач оформила право користування (оренди) земельної ділянки, на якій вони розміщені, та яка була необхідна для їх обслуговування. Вказана обставина засвідчується договором оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, площею 0,1499 га, розташовуваної за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 26.05.2015 Івано-Франківською міською радою та громадянкою ОСОБА_1 , державну реєстрацію речового права за яким (права оренди) здійснено 12.08.2015. В подальшому, приміщення станції технічного обслуговування автомобілів з крамницею загальною площею 346,4 м2 по АДРЕСА_1 позивач продала ТОВ "ТРЕНТОВА ЛТД" згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. за реєстраційним номером 2780. Таким чином, на думку позивача, у зв`язку із відчуженням коментованої станції обслуговування з 20.12.2016 припинила володіти та користуватися земельною ділянкою. Попри інше вказує на те, що не отримувала податкового повідомлення-рішення стосовно сплати 228 625,36 гривень податкового зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб, відтак, вказана сума не є податковим боргом, а тому формування відповідачем спірної податкової вимоги на зазначену суму вважає незаконним. За наведених підстав просила позов задовольнити в повному обсязі та скасувати податкову вимогу №12420-55 від 12.03.2019 про сплату податкового боргу у сумі 228 625,36 гривень.

За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 31.05.2019 (а.с.32-34, 40-74), ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.07.2019 із відповідними письмовими доказами (а.с.82-86, 87-100). В даному відзиві відповідач не погоджується із доводами позивача наведеними у позовній заяві та вказує на наступні обставини. Як відзначив відповідач станом на момент формування податкової вимоги №12420-55 від 12.03.2019, податковий борг позивача в загальному становив 228 625,36 гривень, при цьому сума боргу, визначена у спірній вимозі, складалася із несплачених сум орендної плати за землю 2016, 2017 і 2018 роки. Заперечуючи доводи позивача, відповідач вказує про нарахування контролюючим органом зобов`язань з такої орендної плати за землю за 2015 рік в сумі 24 813,43 гривень, за 2016 рік - 91 398,17 гривень, за 2017 рік - 96 882,06 гривень, за 2018 рік - 96 882,06 гривень і за 2019 рік - 96 882,06 гривень. За період 2015-2016 років, позивачем частково погашено зобов`язання в загальному розмірі 81 397,16 гривень. Окрім того, відповідач вказує на обставину зменшення податкового боргу позивача, який становив 228 625,36 гривень, шляхом відкликання податкового повідомлення-рішення №2-0915 на суму 96 882,06 гривень. Таким чином, станом на 19.07.2019 податковий борг позивача, який підлягає сплаті останнім складає 131 732,99 гривень та пеня у сумі 10,31 гривень, що в загальному становить 131 743,30 гривень. Між тим, відповідач вказує на те, що сума заборгованості у розмірі 131 743,30 гривень також підтверджена заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.11.2018 у цивільній справі №344/13452/18, яке за наслідками апеляційного оскарження 28.02.2019 Івано-Франківським апеляційним судом залишено без змін. Наведене свідчить про наявність заборгованості у позивача перед Івано-Франківською міською радою (перед місцевим бюджетом) у сумі 131 743,30 гривень. Додатково повідомив про ненадходження від позивача скарги на податкову вимогу від 12.03.2019 за №12420-55. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Від позивача, в свою чергу, 19.08.2019 поштовим зв`язком на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с.102-104), до якої долучив відповідні докази (а.с.105). На переконання позивача, з урахуванням доводів Головного управління ДФС в області про відкликання податкового повідомлення-рішення №2-0915 на суму 96 882,06 гривень, відповідач зобов`язаний був відкликати оскаржувану податкову вимогу, проте всупереч вимогам Податкового кодексу України останній не вчинив таких дій. Також ОСОБА_1 вказує на подвійне стягнення суми податкового боргу, оскільки Калуським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 30.05.2019 відкрито виконавче провадження, стягувачем по якому є Івано-Франківська міська рада. Вкотре позивач наголосив про неотримання податкового повідомлення-рішення, а отже відсутній обов`язок щодо сплати податкового зобов`язання згідно податкової вимоги від 12.03.2019 за №12420-55. Наведені факти, на думку ОСОБА_1 , є підставою для скасування спірної вимоги.

Розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги і заперечення про них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить із таких підстав та мотивів.

30.08.2019 контролюючий орган подав додаткові письмові пояснення, в яких вказав, що станом на день формування оскаржуваної вимоги, 12.03.2019, дійсна заборгованість позивача становила 228 615,05 гривень. Зокрема, 34 850,93 гривень за 2016 рік, 96 8812,06 гривень за 2017 рік і 96 882,06 гривень за 2018 рік.

При судовому розгляді встановлено, що між Івано-Франківською міською радою в особі міського голови Анушкевичуса В.А. та ОСОБА_1 26.05.2015 укладено договір оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, загальною площею 0,1499 га, розташовуваної за адресою: АДРЕСА_1 , державну реєстрацію якого здійснено 12.08.2015. Договір укладено терміном на 10 років до 26.05.2025 (а.с.58-61).

Пунктом 9 вказаного договору оренди землі визначено, що розмір орендної плати за земельну ділянку на рік становить 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і на дату підписання (26.05.2015) складає 63 781,00 гривень.

Як з`ясовано судом заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2018 у справі №344/13452/18 (а.с.41-46), залишеного без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.02.2019 (а.с.47-53), задоволено позов Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором оренди землі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської міської ради кошти за договором оренди землі у сумі 131 443,30 гривень та судовий збір у розмірі 1 976,15 гривень.

Із змісту вказаних рішень слідує, що предметом розгляду справи №344/13452/18 за позовом Івано-Франківської міської ради було стягнення коштів з орендної плати за земельну ділянку за період з 12.08.2015 по 31.05.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.04.2019, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2018 і на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28.02.2019 (а.с.73-74).

12.03.2019 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області сформувало податкову вимогу №12420-55, згідно якої, станом на 11.03.2019, сума податкового боргу платника податків ОСОБА_1 . становила в загальному 228 625,36 гривень, в тому числі за основним платежем - 228 615,05 гривень та пеня 10,31 гривень (а.с.9).

Із доводів позивача у позовній заяві слідує, що вищевказану податкову вимогу №12420-55 від 12.03.2019 відповідачем надіслано на її адресу 15.03.2019, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні відомості офіційного веб-сайту ПАТ "Укрпошта" у розділі "поштове відстеження", а також рекомендоване повідомлення 76 3 (а.с.4).

Вважаючи податкову вимогу №12420-55 від 12.03.2019 протиправною, з підстав не надіслання відповідачем жодного податкового повідомлення-рішення щодо визначення податкового зобов`язання, та з метою недопустимості подвійного стягнення суми боргу за одним і тим же договором оренди землі, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також - ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пунктів 288.2, 288.3, 288.4 статті 288 ПК України визначено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Так, згідно підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 вказаного Кодексу розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.

Судом вище по тексту вже встановлено та зазначено, що ОСОБА_1 26.05.2015 уклала з Івано-Франківською міською радою договір оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, площею 0,1499 га, розташовуваної за адресою: АДРЕСА_1 , державну реєстрацію якого здійснено 12.08.2015. Договір укладено терміном на 10 років до 26.05.2025 Пунктом 9 вказаного договору оренди землі визначено, що розмір орендної плати за земельну ділянку на рік становить 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і на дату підписання (26.05.2015) складав 63 781,00 гривень (а.с.58-61).

Таку обставину позивач не заперечує.

Водночас, за приписами пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Зокрема, згідно вимог пунктів 285.1, 285.2 статті 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Статтею 286 Податкового кодексу України визначено порядок обчислення плати за землю, в саме: підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (пункт 286.1 вказаної статті ПК України).

Згідно вимог пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Разом з тим пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Виходячи із встановлених обставин та беручи до уваги вищевказані норми Податкового кодексу України та обставину укладення позивачем договору оренди від 26.05.2015, у останньої виник обов`язок сааме з 26.05.2015 здійснювати внесення до місцевого бюджету орендної плати за земельну ділянку, розташованою по АДРЕСА_1 у розмірі, визначеному у вказаному договорі.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 продала ТОВ "ТРЕНТОВА ЛТД" приміщення станції технічного обслуговування автомобілів з крамницею загальною площею 346,4 м2 по АДРЕСА_1 , свідченням чого є договорів купівлі-продажу від 20.12.2016, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. за №2780 (а.с.64-67), та акт прийому-передачі приміщень за таким Договором від 20.12.2016 (а.с.68).

Досліджуючи доводи позивача в частині відсутності обов`язку погашати податкові зобов`язання після 20.12.2016, суд виходить із наступного.

Питання стосовно наявності в ОСОБА_1 обов`язку сплати орендної плати за вищевказану земельну ділянку за період з 12.08.2015 по 31.05.2018, в тому числі після припинення 20.12.2016 права власності на нежитловий об`єкт, розміщений на такій ділянці, вже було предметом розгляду в іншій судовій цивільній справі №344/13452/18, за результатом якого суд дійшов висновку про наявність у позивача обов`язку сплати орендної плати. Судове рішення у вказаній справі набрало законної сили.

Приписами частини 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Більше того, як свідчить лист Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради від 05.01.2019 за №21/34.3-02/17в і Головного управління ДФС в області №3192/10/09-15-55-13-24 від 18.06.2019 дію договору оренди по обліках контролюючого органу припинено 01.10.2018 з дня реєстрації нової угоди щодо коментованої земельної ділянки.

В свою чергу, дію договору оренди між міською радою і позивачем від 26.05.2015, зареєстрованого 12.08.2015, припинено відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради від 31.07.2018 за №267-21 (а.с.87).

Таку обставину позивач не заперечує.

ОСОБА_1 і її представник, ставлячи вимоги про протиправність нарахування відповідачем податкових зобов`язань після відчуження 20.12.2016 станції технічного обслуговування автомобілів з крамницею загальною площею 346,4 м2 по АДРЕСА_1 , не повідомила суд про обставини припинення дії договору оренди землі на підставі рішення орендодавця від 31.07.2018, при тому що таке рішення не могла бути прийнято без взаємної згоди і ініціативи одночасно двох сторін орендаря ( ОСОБА_1 ) і орендодавця (Івано-Франківської міської ради).

Відтак, доводи позивача про протиправність нарахування зобов`язань після 20.12.2016 і до 01.10.2018 є безпідставними.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної податкової вимоги №12420-55 від 12.03.2019, вказує на порушення Головним управлінням ДФС в області процедури доведення до відома ОСОБА_1 наявності заборгованості по орендній платі за землю в розмірі 228 625,26 гривень, тобто не надіслання будь-якого податкового повідомлення-рішення на адресу позивача із визначенням належної до сплати суми боргу.

Досліджуючи такі доводи позивача, із інтегральної картки платника податків (облікових картки) ОСОБА_1 з орендної плати за землю з фізичних осіб за період з 2015 по 2018 роки, судом встановлено, що контролюючим органом протягом вказаного періоду прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- у 2015 році - податкове повідомлення рішення №49555-17 від 21.08.2015, яким нараховано податок з орендної плати за землю в розмірі 24 813,43 гривень (а.с.88);

- у 2016 році - податкове повідомлення-рішення №1240-1704 від 30.06.2016, яким нараховано податок з орендної плати за землю в розмірі 91 398,17 гривень (а.с.92);

- у 2017 році - податкове повідомлення-рішення №1698-1304 від 30.06.2017, яким нараховано податок з орендної плати за землю в розмірі 96 882,06 гривень (а.с.96);

- у 2018 році - податкове повідомлення-рішення №2-0915 від 22.05.2018, яким нараховано податок з орендної плати за землю в розмірі 96 882,06 гривень (а.с.97).

Незважаючи на те, що 30.08.2019 представник відповідача, подаючи в суд додаткові пояснення, представ лише три податкові повідомлення-рішення №1240-1704 від 30.06.2016, №1698-1304 від 30.06.2017, №2-0915 від 22.05.2018, останнім на спростування доводів позивача з приводу не надіслання жодного із коментованих рішень, не надано суду будь якого доказу доведення до відома ОСОБА_1 вищевказаних податкових повідомлення-рішень.

Також, зміст інтегральних карток платника податків (облікових карт) позивача з орендної плати за землю свідчить про нарахування контролюючим органом в період з 2015 по 2018 роки штрафних санкцій за несвоєчасну сплату позивачем орендної плати за землю.

З даного приводу суд зазначає, що приписами пункту 287.9 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені цією статтею, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Таким чином не надання відповідачем доказів надіслання позивачу податкових повідомлень-рішень за податковою адресою платника податків ставить під сумнів правомірність нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з орендної плати за землю, які числяться за обліковою карткою позивача.

Відповідач у відзиві на позов вказав про зменшення податкового боргу ОСОБА_1 , шляхом відкликання податкового повідомлення-рішення №2-0915 від 22.05.2018 на суму 96 882,06 гривень (а.с.83).

Про дану обставину Головне управління ДФС в області повідомило позивача листом від 18.06.2019 за №3192/10/09-19-55-13-24 (а.с.87). Доказів надіслання такого повідомлення із відповідним податковим повідомлення-рішенням контролюючий орган не надав.

Поряд з іншим, ОСОБА_1 проінформовано про прийняття контролюючим органом іншого податкового повідомлення-рішення від 14.06.2019 за №-0915 на суму 72 462,47 гривень, так як рішенням Івано-Франківської міської ради від 31.07.2018 №267-21 дію договору оренди земельної ділянки від 12.08.2015 припинено з дня реєстрації нової угоди (01.10.2018), що і стало підставою для зменшення боргу.

Отже, як зазначено вище, зміст вказаного листа Головного управління ДФС в області №3192/10/09-19-55-13-24 від 18.06.2019 свідчить про те, що дію договору оренди земельної ділянки від 12.08.2015 припинено з дня реєстрації нової угоди - 01.10.2018, у зв`язку із чим ОСОБА_1 була звільна з 01.10.2018 від обов`язку сплати оренди за земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Суд звертає увагу на те, що сума податку з орендної плати за землю за 2018 рік розрахована відповідачем в розмірі 96 882,06 гривень, і така сума включена відповідачем у спірну податкову вимогу, про що не заперечується останнім.

При цьому, станом на момент формування оскаржуваної вимоги 11.03.2019 такий борг позивача за вказаним платежем у 2018 році становив 72 462,47 гривень (а.с.9, 87).

Про обставину припинення з 01.10.2018 дії договору оренди від 26.05.2015 контролюючому органу було відомо з 09.01.2019, про що свідчить лист Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради від 05.01.2019 за №12/34.3-02/17в, який адресований Головному управлінню ДФС в області.

На підставі наведеного суд вважає, що розмір податкового зобов`язання станом на 11.03.2019, зазначений контролюючим органом у податковій вимозі №12420-55 від 12.03.2019, не відповідає наявному, на день прийняття такої вимоги, фактичного боргу у позивача по сплаті орендної плати за землю з фізичних осіб.

Відповідач не надав суду належного і обґрунтованого пояснення причин включення до оскаржуваний вимоги періоду нарахування орендної плати після 01.10.2018 при тому, що лист міської ради зареєстрований у відповідача 19.01.2019.

Відповідно до підпункту 14.1.153. пункту 14.1. статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1. статті 59 ПК України).

За змістом підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Абзацом 2 пункту 59.3. статті 59 ПК України визначено, що податкова вимога, серед іншого, повинна містити відомості про:

- факт виникнення грошового зобов`язання;

- розмір податкового боргу;

- обов`язок погасити податковий борг.

Аналіз коментованих норм Податкового кодексу України свідчить, що у випадку наявності на конкретну календарну дату у платника податків відповідного податкового відповідного боргу як суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, контролюючий орган формує письмову вимогу до такого платника податків щодо погашення суми (певного розміру) податкового боргу.

Дана вимога формується на відповідний (дійсний) розмір податкового боргу.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що станом на 11.03.2019 грошове зобов`язання ОСОБА_1 з орендної плати за землю, визначене як податковий борг у оскаржуваній вимозі від 12.03.2019, в порушення підпунктів 14.1.153., 14.1.175. пункту 14.1. статті 14, пункт 59.1. і абзацу 2 пункту 59.3. статті 59 ПК України, не було узгодженим саме в розмірі 228 615,05 гривень, а в меншому розмірі.

Незважаючи на зазначений вище висновок, суд не заперечує наявність у позивача на момент розгляду справи боргу по сплаті орендної плати за землю з фізичних осіб, і така заборгованість підтверджена заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2018 у справі №344/13452/18, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.02.2019 та відомостями облікової картки платника податків (а.с.41-53, 88-98).

Такі зобов`язання суд вважає податковим боргом позивача, який підлягає оплаті і зарахування до місцевого бюджету.

В контексті коментованого слід вказати на дію пункту 59.5. статті 59 ПК України, за змістом якого у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Спірні правовідносини підпадають під дію абзацу 1 пункту 59.5. статті 59 ПК України, так як за змістом листа відповідача від 18.06.2019 за №3192/10/09-19-55-13-24 податкові зобов`язання за 2018 рік контролюючим органом зменшено з 96 882,06 гривень до 72 462,47 гривень (а.с.87). При цьому, як вважає відповідач, податкове повідомлення-рішення від 22.05.2018 за №2-0915 на суму 96 882,06 гривень вважається скасованим (відкликаним), у зв`язку із прийняттям 14.06.2019 нового податкового повідомлення-рішення №-0915 на суму 72 462,47 гривень.

Досліджуючи обставину, яка конкретна сума податкового боргу підлягала погашенню станом на день формування оскаржуваної вимоги (11.03.2019) і станом на день зменшення у зв`язку із самостійним коригування контролюючим органом такого боргу внаслідок помилки відповідача (14.06.2019), судом встановлено наступне.

Дані інтегральної карти платника податків (облікової картки) позивача за спірним податковим зобов`язанням за 2019 рік свідчить про їх невідповідність змісту листа відповідача від 18.06.2019 за №3192/10/09-19-55-13-24.

Зокрема, запис за 14.06.2019 такої облікової картки в розділі "Опис операції" містить наступні відомості "Скасовано нарахований в минулих роках податок на майно громадян (нерухоме майно, транспортний податок, плата за землю) податкове повідомлення-рішення (форми Ф) №434/09-19-55-17-20 від 06.06.2019" (код операції 17С); нараховано/зменшено "- 96 882,06 гривень" (а.с.98).

Як свідчать матеріали справи таке рішення від 06.06.2019 не могло бути покладено в основу податкового боргу відповідача станом на 12.03.2019.

Разом з тим, за 14.06.2019 дані облікової картки позивача в розділі "Опис операції" за кодом 9Z0 містить дві наступні відомості:

- "Зменшення боргу минулих років Податкове повідомлення-рішення (форми Ф) №1240-1740 по податкове повідомлення-рішення (форми Ф) №434/09-15-55-17-20 від 06.06.2019"; сума операції "34 850,93 гривень";

- "Зменшення боргу минулих років Податкове повідомлення-рішення (форми Ф) №1698-1304 по податкове повідомлення-рішення (форми Ф) №434/09-15-55-17-20 від 06.06.2019"; сума операції "62 031,13 гривень".

Після проведення по обліковій картці 14.06.2019 вказаних двох операцій за кодом 9Z0 податковий борг з 228 625,36 гривень зменшився до 193 774,43 гривень (на 34 850,93 гривень) і в подальшому з 193 774,43 гривень до 131 743,30 гривень (на 62 031,13 гривень).

В той же час, як свідчать дані інтегральної картки позивача за 2016 і 2017 роки податкове повідомлення-рішення №1240-1740 прийняте 29.08.2016 на суму 91 398,17 гривень (а.с.92), а податкове повідомлення-рішення №1698-1304 прийняте 30.06.2017 на суму 96 882,06 гривень (а.с.96).

Вказане свідчить, що зменшення боргу на 34 850,93 гривень і на 62 031,13 гривень мало місце за рішеннями, які прийнятті 29.08.2016 і 30.06.2017 відповідно, що не відповідає змісту листа відповідача від 18.06.2019 за №3192/10/09-19-55-13-24, яким відкликано податкове повідомлення рішення від 22.05.2018 за №2-0915 на суму 96 882,06 гривень за 2018 рік.

Дійсно, таке рішення №2-0915 від 22.05.2018 на суму 96 882,06 гривень міститься у даних облікової картки позивача за 2018 рік (код операції 17А), втім жодних даних про відкликання (скасування) згаданого рішення чи зменшення за ним грошових зобов`язань облікова картка за 2018 і 2019 роки відомостей не містить.

Більше того, у своїх додаткових поясненнях від 30.08.2019 представник контролюючого органу вказав на формулу визначення зобов`язання ОСОБА_1 станом на день формування оскаржуваної вимоги, 12.03.2019. Зокрема, дійсна заборгованість позивача, як вважає відповідача, становила 228 615,05 гривень, в тому числі 34 850,93 гривень за 2016 рік, 96 8812,06 гривень за 2017 рік і 96 882,06 гривень за 2018 рік.

У такому поясненні представник відповідача стверджує, що 29.08.2016 у позивача утворилася недоїмка у зв`язку із узгодженням сум грошового зобов`язання по податковому повідомлення-рішенні №1240-1704 від 30.06.2016, яким позивачу збільшено зобов`язання по орендній платі на суму 51 696,17 гривень.

При цьому, із представлено відповідачем до такого пояснення копії податкового повідомлення-рішення №1240-1704 від 30.06.2016 та інтегральної картки платника податків ОСОБА_1 слідує, що контролюючим органом визначено зобов`язання не на суму 51 696,17 гривень, а в сумі 91 398,17 гривень (а.с.92).

При таких обставинах в розгляді даної справи суд позбавлений можливості вирішити питання про часткове зменшення суми податкового боргу у оскаржуваній вимозі від 12.03.2019.

Долучення позивачем до матеріалів справи інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, згідно якої у виконавчому провадженні №59238426 боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем Івано-Франківська міська рада, не є свідченням сплати податкового боргу з орендної плати за землю, зокрема в сумі 131 743,30 гривень, що було предметом розгляду у справі №344/13452/18.

Стягнення орендної плати за судовим рішенням у виконавчому провадженні №59238426 не вважається судом у даній справі подвійним стягненням одного і того ж податкового боргу за один об`єкт оподаткування чи по одному договору оренди.

Позивач і відповідач не надали суду у даній справі жодного доказу про стягнення спірного податкового боргу (131 743,30 гривень, по якому вже наявне рішення у цивільній справі) саме в порядку статті 95 Податкового кодексу України за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі за судовим рішенням, прийнятим на підставі оскаржуваної податкової вимоги від 12.03.2019.

Будь-яких доказів про сплату заборгованості з орендної плати за землю позивач суду не надала.

Втім, наявні в матеріалах справи докази дають змогу дійти висновку про те, що сума боргу визначена відповідачем в оскаржуваній податковій вимозі 228 625,36 гривень станом на день її формування 12.03.2019, не відповідає тій сумі боргу, обов`язок по сплаті якого виник у позивача.

На спростування такого висновку суду відповідач не надав жодного доказу.

Частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкова вимога №12420-55 від 12.03.2019 про сплату боргу з орендної плати за землю в сумі 228 625,36 гривень, сформовано без урахування усіх обставин, а отже є неправомірною, такою, що складена з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування такої вимоги.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області підлягає до задоволення.

Суд вважає, що контролюючий орган для усунення встановлених судом розбіжностей в обліку спірних податкових зобов`язання ОСОБА_1 , зобов`язаний сформувати і направити позивачу нову податкову вимогу із дійсним розміром податкового боргу за платежам орендна плата за землю з фізичних осіб.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач за подання до суду адміністративного позову майнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 2 286,25 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься квитанція від 28.05.2019 за №0.0..1 (а.с.2).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вказаного підлягають стягненню з відповідача за його рахунок на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 286,25 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області №12420-55 від 12.03.2019 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з орендної плати за землю в розмірі 228 625,36 гривень (двісті двадцять вісім тисяч шістсот двадцять п`ять гривень тридцять шість копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний номер юридичної особи 39394463) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 2 286,25 гривень (дві тисячі двісті вісімдесят шість гривень двадцять п`ять копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_2

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39394463), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Адвокат - Богославець Олег Мирославович (згідно ордеру на надання правової допомоги серії ІФ 048061 від 25.04.2019), АДРЕСА_3

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.