Справа № 826/8419/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 серпня 2019 року № 826/8419/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у спрощеному (письмовому)

провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи

адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
про перерахування та виплату у повному обсязі призначеної пенсії, з урахуванням додатково наданих документів,
ВСТАНОВИВ:

31.05.2018 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести перерахування та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження кінцевої дати виплати, з урахуванням раніше поданих документів та додатково наданого документу довідки про грошове забезпечення, виданого ТВО Командира військової частини НОМЕР_1 , та сум щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які зазначені в цій довідці.

В якості підстав позову позивач посилається на бездіяльність суб`єкта владних повноважень та неправомірність дій щодо неврахування при обчисленні пенсії всіх видів грошового забезпечення, які отримував позивач. Зокрема, позивач зазначає, що 26.12.2017 ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №29-РС було звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 249 від 30.12.2017 ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу частини; для нарахування пенсії йому було видано довідку про додаткові види грошового забезпечення та премії № 390 від 31.12.2017; в березні 2018 року позивач встановив, що до складу додаткових видів грошового забезпечення, із яких було нараховано основний розмір пенсії, безпідставно не включено виплачені за період з січня 2016 року по грудень 2017 року суми щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, з яких справлялися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; 11.04.2018 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Київській області із заявою вих. № 1495/Д-01 з вимогою провести перерахування йому пенсії з урахуванням усіх зазначених видів грошового забезпечення; 18.04.2018 ГУ ПФУ у Київській області листом № 1495/Д-01 відмовив у перерахунку пенсії з врахуванням зазначених позивачем складових грошового забезпечення; внаслідок зазначеної бездіяльності відповідача права позивача на належне соціальне (пенсійне) забезпечення суттєво порушені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

07.06.2018 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/8419/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

02.07.2018 до Окружного адміністративного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти позовних вимог посилаючись на той факт, що органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями самостійно визначати розмір пенсії, а здійснюють її нарахування на підставі наданих їм довідок про розмір грошового забезпечення; обов`язковою ознакою конкретного виду грошового забезпечення для врахування його при обчисленні пенсії є постійний та щомісячний характер; грошова винагорода, допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань підлягають виплаті лише протягом встановленого проміжку часу та не мають постійного характеру і включення їх до грошового забезпечення при обчисленні пенсії не є можливим; зазначені види грошового забезпечення відносяться до одноразових, а отже відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не можуть враховуватися до грошового забезпечення для обчислення пенсії.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія призначена позивачу з січня 2018 року.

11.04.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою вх. № 1495/Д-01 про нарахування пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обчислюється, додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

18.04.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (вих. № 1495/Д-01) відмовило позивачу у задоволенні його вимог, оскільки пенсія останньому призначена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною відповіддю відповідача, звернувся із відповідним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі регулюються правовими нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакціях, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Призначення пенсій в Україні для військовослужбовців врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 № 3-1.

Відповідно до п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 № 3-1, для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом «б» статті 12 Закону); довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ «Ощадбанк» або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ «Ощадбанк»; копія паспорта.

Як вбачається із подання про призначення пенсії від 19.01.2018 позивач подав до ГУ ПФУ у Київській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення.

В грошовому атестаті серії ЗУ № 299144 від 31.12.2017 міститься інформація про отримані позивачем щорічну додаткову грошову винагороду, допомогу на оздоровлення та допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

В довідці про додаткові види грошового забезпечення № 390 від 31.12.2017 зазначена інформація не міститься.

Судом встановлено, що в подальшому позивач отримав довідку ТВО Командира військової частини НОМЕР_1 про грошове забезпечення, у якій вже спірні додаткові види грошового забезпечення зазначені.

В матеріалах пенсійної справи зазначена довідка ТВО Командира військової частини НОМЕР_1 відсутня.

Як вбачається із адміністративного позову, позивач у березні 2018 року дізнався про те, що до складу додаткових видів грошового забезпечення, із яких було нараховано основний розмір пенсії, безпідставно не включено виплачені за період з січня 2016 року по грудень 2017 року суми щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, з яких справлялися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Зі структурного аналізу норми ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Водночас, за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

13.05.2015 Конституційним Судом України ухвалено рішення по справі № 4-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положень ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в якому зазначено, що однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсії. Згідно з частиною третьою статті 43 Закону пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за Законом, та членам їх сімей обчислюються з урахуванням, зокрема, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій в розмірах, установлених законодавством.

Аналіз наведених положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» вказує на єдиний підхід законодавця до визначення видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються як при призначенні пенсій (стаття 43), так і при перерахунку раніше призначених пенсій (стаття 63).

Конституційний Суд України у вказаному рішенні наголошував, що виключно Верховна Рада України шляхом прийняття законів визначає види грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом, а Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення права осіб на пенсійне забезпечення, керуючись Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 № 393, пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17 та у висновках Верховного Суду, що викладені у його постановах від 02.04.2019 у справі № 750/4395/17 (адміністративне провадження № К/9901/37317/18), від 11.07.2019 у справі № 272/854/17 (адміністративне провадження № К/9901/43859/18), від 12.06.2019 у справі № 643/212/17 (адміністративне провадження № К/9901/16658/18), від 30.07.2019 у справі № 569/6459/16-а (провадження № К/9901/34495/18, К/9901/34491/18) тощо.

Як вбачається з тверджень позивача та підтверджується матеріалами пенсійної справи, останній отримував пенсію без урахування при її первинному призначенні наступних видів грошового забезпечення: щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Судом було встановлено, що у спірній довідці № 390 від 31.12.2017 не відображено жодного із зазначених видів грошового забезпечення, вимоги щодо включення яких до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, заявляє позивач.

Проте, в матеріалах справи наявна ще одна довідка довідка про грошове забезпечення, яка була видана ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , з якої вбачається, що позивач у періоді з 01.01.2016 по дату звільнення (грудень 2017 року) отримував щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60%. Зазначена допомога мала щомісячний регулярний характер.

Отже, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нарахований та сплачений єдиний внесок, має не одноразовий характер (підтверджується регулярністю виплат, що відображені в довідці про грошове забезпечення, яка була видана ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ) та вона має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії, а тому розмір пенсії позивача підлягає перерахунку з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Щодо допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань варто зазначити наступне.

Виплата зазначених видів допомоги здійснюється не щомісячно (підтверджується довідкою про грошове забезпечення, яка була видана ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ), натомість зазначені види допомоги є одноразовими, не мають системного характеру і не входять до грошового забезпечення при призначенні пенсії.

Вказані висновки відповідають рішенню Конституційного Суду України від 13.05.2015 у справі № 4-рп/2015, відповідно до якого лише Законом визначаються види грошового забезпечення військовослужбовців, що враховуються при призначенні пенсій, якими поряд з основними видами грошового забезпечення (оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років) є щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Вказаний перелік є вичерпаним та не передбачає одноразові види грошового забезпечення, якими є грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, святкова премія та одноразова грошова допомога при звільненні військовослужбовця.

Також зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у його постанові від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17 (провадження № 11-806апп18).

Водночас слід зазначити, що Верховним Судом у його постанові від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17 (адміністративне провадження № К/9901/30616/18) було підтримано позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17 (провадження № 11-806апп18) щодо не включення одноразових додаткових видів грошового забезпечення як складового елементу грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія.

Отже, як неодноразово акцентувалась увага Верховним Судом, ним здійснено відступ від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10.03.2015 у справі № 21-70а15, який полягав у тому, що грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині перерахування та виплати пенсії з урахуванням допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не підлягають задоволенню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Також при вирішенні цієї справи судом береться до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, у якому вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається із квитанції № 0.0..1 від 29.05.2018 позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати, а саме судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову, у розмірі 234,93 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, ) в частині не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), з якого обраховується пенсія.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, ) провести перерахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) пенсії без обмеження кінцевої дати виплати, з урахуванням раніше поданих документів та додатково наданого документу довідки про грошове забезпечення, виданого ТВО Командира військової частини НОМЕР_1 , та сум щомісячної додаткової грошової винагороди, які зазначені в цій довідці.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, ) шляхом їх безспірного списання на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 234 (двісті тридцять чотири) грн. 93 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.
Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко