Справа № 826/5053/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

02 вересня 2019 року м. Київ № 826/5053/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» Ожго Євгена Вікторовича , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчити певні дії,

встановив:

У березні 2016 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» Ожго Євгена Вікторовича (Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд), про:

- визнання бездіяльності Уповноваженої особи щодо невнесення до переліку вкладників інформації про виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування у розмірі 1638562,67 грн, за вкладами, розміщеними в Публічному акціонерному товаристві "УКРГАЗПРОМБАНК" (ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК") на підставі Договору банківського вкладу від 23.01.2015 №F-856/23 та Договору банківського рахунку від 25.12.2009 №5799, - протиправною;

- зобов`язання Уповноважену особу надати до Фонду додаткову інформацію про виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування у розмірі 1638562,67 грн, за вкладами, розміщеними в ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" на підставі Договору банківського вкладу від 23.01.2015 №F-856/23 та Договору банківського рахунку від 25.12.2009 №5799;

- зобов`язання Фонд включити до загального реєстру вкладників інформацію про виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування у розмірі 1638562,67 грн, за вкладами, розміщеними в ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" на підставі Договору банківського вкладу від 23.01.2015 №F-856/23 та Договору банківського рахунку від 25.12.2009 №5799.

Підставою для звернення з позовною заявою стало не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2016 відкрито провадження та закінчено підготовче провадження у справі.

05.07.2016 Фондом до суду подано запереченням проти адміністративного позову, у яких зазначено, що у переданому Фонду Уповноваженою особою переліку вкладників міститься інформація щодо необхідності виплати позивачу 200000 грн, тобто граничної суми виплати, яка гарантується Фондом.

У своїх запереченнях, зареєстрованих судом 05.07.2016, Уповноважена особа позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, мотивуючи це тим, що 05.11.2015 Фондом здійснено відшкодування коштів за вкладом позивача у ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» у розмірі 200000 грн, що підтверджується витягом із списку вкладників ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК», яким виплачено суми відшкодування за рахунок коштів Фонду за загальним реєстром. Крім того, наголошувала, що кошти, які перевищують розмір граничного відшкодування, відшкодовуються Фондом за заявою вкладника про визнання його кредитором у порядку черговості, тобто обраний позивачем спосіб захисту суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На підставі розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017, для її подальшого розгляду і вирішення визначено суддю Чудак О.М.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018 адміністративну справу №826/5053/16 прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

В засіданні 24.09.2018 ухвалою суду, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В засіданні 14.12.2018, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі частини третьої статті 194 КАС України, ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25.12.2009 між ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір банківського рахунку №5799.

Пунктом 1.1 вказаного Договору передбачено, що Банк відкриває Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній та/або іноземній валюті для розрахунків при здійсненні поточних операцій, визначених законодавством України.

Крім того, 23.01.2015 між ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір №F-USD-856/23 банківського вкладу (депозиту) «Свята наближаються» у доларах США, за умовами якого сума вкладу складає 30000 (тридцять тисяч) доларів США (Договір). Згідно пункту 2.5 Договору, термін повернення вкладу 23 квітня 2015 року.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 (Рахунок).

Згідно виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 , сформованої 17.03.2015 залишок на вкладному рахунку ОСОБА_1 становить 30000 доларів США.

Окрім того, згідно виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , сформованої 24.04.2015 залишок на поточному рахунку ОСОБА_1 становив 34644,63 доларів США.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 07.04.2015 №217 «Про віднесення ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 07.04.2015 прийнято рішення №70 про запровадження з 08.04.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК».

В подальшому, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 06.07.2015 №128 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» до 07.08.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ожгу Є. В. до 07.08.2015 включно.

07.08.215 Фондом здійснено продаж неплатоспроможного ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» з урахуванням зобов`язань перед вкладниками і кредиторами інвестору, юридичній особі Праймстар Енерджі ФЗЕ (Primestar Energy FZE).

Після спливу 30 днів, новим власником ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» Праймстар Енерджі ФЗЕ (Primestar Energy FZE), не виконано вимоги договору купівлі-продажу від 07.08.2015, а тому 14.09.2015 постановою Правління Національного банку України №602 у ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» відкликано банківську ліцензію, а рішенням виконавчої дирекції Фонду №168 від 14.09.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» Ожго Є.В. строком на 2 роки з 15.09.2015 до 14.09.2017 включно.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (далі - Закон №4452-VI), Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/2186.

Так, держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мала у такому банку вклад, відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка становить 200000 грн.

Судом встановлено та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що Уповноваженою особою позивача включено до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду, у межах гарантованої суми у розмірі 200000 грн та вказана сума позивачу виплачена 05.11.2015.

Таким чином, позивачу відшкодовано суму коштів, розміщених в ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК», за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка становить 200000 грн, а решту суми після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, позивач вправі заявляти як кредиторські вимоги, у порядку та строки, визначені законодавством.

В матеріалах справи міститься витяг з переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК», акцептованих Уповноваженою особою, з якого вбачається, що Уповноваженою особою акцептовані вимоги ОСОБА_1 на суму 1215343,03 грн.

Тобто, незгода позивача обумовлена відмовою Уповноваженої особи внести до переліку вкладників інформацію про всю суму вкладів ОСОБА_1 , розміщених в ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК», у розмірі 1638562,67 грн. Таким чином, позивач не погоджується з тим, що граничний розмір відшкодування за його вкладом за рахунок коштів Фонду обмежено сумою 200000 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії»). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, в якому обов`язковою є участь суб`єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

Так, Законом №4452-VI регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 2 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону України №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону №4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону №4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з частиною другою статті 37 Закону №4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами частини першої статті 54 Закону №4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У свою чергу, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спір фактично обумовлений наявністю у позивача кредиторських вимог (майнових вимог до банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону №4452-VI, за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у пункті 4 частини першої статті 48 Закону №4452-VI.

В свою чергу, повноваження Фонду як ліквідатора, що закріплені у частині першій статті 48 Закону №4452-VI, збігаються за змістом із повноваженнями розпорядника майна у справі про банкрутство, які закріплені у частинах третій, п`ятій статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до частини першої статті 52 Закону №4452-VI кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

Таким чином, спір щодо внесення інформації до реєстру акцептованих вимог кредиторів, у тому числі щодо розміру акцептованих вимог, не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/7532/16, 23.05.2018 у справі №811/568/16, 13.06.2018 у справі №826/21368/15.

Згідно з частинами першою-другою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1653,63 грн згідно квитанції від 23.03.2016 №ПН471696.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI.

Пунктом п`ятим частини першої статті 7 вказаного Закону передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, питання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 1653,63 грн з Державного бюджету України може бути вирішено ухвалою суду окремо за клопотанням позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» Ожго Євгена Вікторовича , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчити певні дії, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295- 297 цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак