Справа № 360/3775/19
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

02 вересня 2019 року СєвєродонецькСправа № 360/3775/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., перевіривши матеріали позовної заяви адвоката Бірюкова Ігоря Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Станично - Луганського району Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2019 року адвокат Бірюков Ігор Юрійович звернувся в інтересах ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Петропавлівської селищної ради Станично - Луганського району Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 05.06.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 517, посвідченого приватним нотаріусом Станично - Луганського районного нотаріального округу Ліньковою О.П., придбала житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_2 . Продавець та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були зареєстровані у вказаному будинку та після його продажу позивачу не знялися з реєстрації місця проживання.

ОСОБА_2 разом з сином постійно мешкають та зареєстровані в Тюменській області в Росії, в 2014 році вони виїхали на територію Росії і з того часу не приїжджали, будинок продавали за довіреністю.

20.08.2019 позивач прибула до Петропавлівської селищної ради Станично - Луганського району Луганської області для вирішення питання про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з відчуженням житлового будинку. Згідно з п. 26 постанови КМУ № 207 фахівець селищної ради Кріпаченко О.О. повинна була надати позивачу бланк заяви відповідно додатку 11 вказаної постанови, натомість відмовилася приймати заяву про зняття з реєстрації, у зв`язку з чим позивач вимушена була скласти відповідну заяву у довільній формі.

Згідно із листом відповідача від 21.08.2019 № 02-13/2019/Л-42 позивачу відмовлено в знятті з реєстрації вказаних осіб, оскільки не надано рішення суду, що набрало законної сили, не надано документів, що підтверджують повноваження для вирішення питання про зняття з реєстрації.

Вказане рішення є незаконним та таким, що порушує права позивача на отримання субсидії.

Представник позивача зазначив, що зняття з реєстрації місця проживання регламентовано пунктом 26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016, в якому зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077 затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, пунктом 3.1 якого визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів.

Таким чином, зняття особи з місця реєстрації може здійснюватися зокрема на підставі заяви нового власника житла, поданих ним документів про право власності на таке житло та у відповідності до вимог чинного законодавства України, що узгоджується з правовою позицією, яку висловив Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі № 813/4520/14 та яка є обов`язковою для застосування в аналогічних правовідносинах.

На підставі викладеного представник позивача просив суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.08.2019 про відмову у знятті з місця реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) зобов`язати відповідача зняти з місця реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

При вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини стосуються права користування та розпорядження майном, а саме - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , який позивач ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 05.06.2019, зареєстрованого за № 517.

Позивач звернувся до суду з даним позовом щодо зняття з місця реєстрації ОСОБА_2 (колишнього власника будинку) та її сина ОСОБА_3 .

Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а вимоги до Петропавлівської селищної ради Станично - Луганського району Луганської області є похідними від них.

Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №337/2535/2017, від 22.08.2018 у справі № 826/13571/17, постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 826/10016/16, від 18.06.2019 у справі № 537/3653/16-а.

При цьому суд зауважує, що посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 813/4520/14 є необґрунтованим, оскільки обставини зазначеної справи не є тотожними обставинам, викладеним у позові ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду і вирішення позовної заяви у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження в справі.

На підставі вищевказаного, керуючись статтями 19, 169, 170, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом адвоката Бірюкова Ігоря Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Станично - Луганського району Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити право звернення позивача з даним позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

СуддяА.Г. Секірська