Справа № 826/15631/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 вересня 2019 року

Київ

справа №826/15631/17

адміністративне провадження №К/9901/24121/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 826/15631/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області, Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області, в останній редакції якого просив:

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області, Національну поліцію України та Міністерство внутрішніх справ України надати інформацію про використані та невикористані основні та додаткові щорічні відпустки ОСОБА_1 за період служби в територіальних органах МВС України та Національної поліції України з 18.08.1999 року по 30.09.2017;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області, Національної поліції України та Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за усі невикористані відпустки під час служби в територіальних органах МВС України та Національної поліції України за період з 18.08.1999 по 30.09.2017, в тому числі грошову компенсацію в сумі 38 360,00 грн. за невикористані відпустки в 2011 та в 2012 роках;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України та Ліквідаційної комісії Головного управління МВС в Київській області на користь ОСОБА_1 3275,77 грн. утриманої заробітної плати в рахунок незаконно утриманих грошових коштів за незаконно визначені 11 днів надмірно використаної чергової відпустки ОСОБА_1 в 2017 році та 1030,95 грн. компенсації за три дні невикористаної чергової відпустки за 2017 рік;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України та Ліквідаційної комісії Головного управління МВС в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення судом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за три дні невикористаної відпустки в розмірі 1 014,06 грн. за виключенням відповідних податків і платежів які належить сплатити при їх виплаті; визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 29.09.2017 №645 о/с в частині визначення ОСОБА_1 11 днів для відрахування за надмірно використану частину відпустки в році звільнення; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 утримані з нього при звільненні кошти за 11 днів надмірно використаної відпустки в розмірі 3275,77 грн.; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час несвоєчасного розрахунку при звільненні в сумі 39 372,57 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Головне управління Національної поліції в Київській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Пункт 20 частини 1 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності - як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини 6 статті 12 вказаного Кодексу).

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Як слідує з оскаржуваних судових рішень, позивач обіймав посаду старшого слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області. Предметом спору у цій справі є відносини щодо стягнення грошової компенсації.

До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження служби в Національній поліції України (стаття 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

Примітка до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» визначає перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Відповідно до Указу Президента України «Про переліки посад військовослужбовців і працівників правоохоронних органів, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами» від 21 березня 2002 року посада позивача - старший слідчий- не відноситься до посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу.

Отже, позивач не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Справа незначної складності є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 12 КАС України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу справою незначної складності.

Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту, врахувавши обсяг і характер досліджених судами доказів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих прав, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Скаржник мотивує свою касаційну скаргу тим, що судові рішення ухвалені у даній справі на підставі неповного та без всебічного з`ясування обставин. Однак в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обгрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, за такого правового врегулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі №826/15631/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області, Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області про стягнення коштів.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М.Соколов

Судді Верховного Суду