Справа № 640/5296/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 серпня 2019 року № 640/5296/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Василенко Є.В., від відповідача - Демченко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» (далі-позивач/ ТОВ «АТ Каргілл») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач/ Офіс ВПП ДФС), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № у частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 2977344,24 грн., з яких 1984896,16 грн. -основного платежу та 992448,08 грн. - штрафних (фінансових) санкцій та № у частині збільшення ТОВ «АТ Каргілл» суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 1786407,00 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 30.06.2016, результати якої оформлені актом від 30.11.2016 №2035/28-10-14-01/20010397 (далі -акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки, встановлено порушення ТОВ «АТ Каргілл», зокрема:

- пп. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, п. 135.2 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України , встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.04.2010 по 30.06.2016 на суму 34098209 грн., в тому числі: за 2013 рік на суму 11 150 961 грн., за 2014 рік на суму 12 028 386 грн., за 2015 рік на суму 7 087 637 грн., за 1 квартал 2016 року на суму 667 288 грн. Півріччя 2016 року на суму 3 831 225 грн.;

- п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, встановлено завищення бюджетного відшкодуванню (па рахунок у банку) на загальну суму 18 459 520 грн., в т.ч. по періодах:

листопад 2013 року на суму 656 904 грн.. грудень 2013 року на суму 1 274 075 грн., січень 2014 року на суму 1 401 717 грн.. лютий 2014 року на суму 1 099 344 гри., березень 2014 року на суму 68 832 грн.. жовтень 2014 року на суму 796 039 грн., листопад 2014 року на суму 715 084 грн.. грудень 2014 року на суму 210 231 грн.. січень 2015 року на суму 961 259 грн., лютий 2015 року на суму 504 130 грн.. березень 2015 року на суму 624 280 грн.. квітень 2015 року на суму 391 874 грн., травень 2015 року на суму 427 166 грн.. червень 2015 року на суму 1 234 260 гри., липень 2015 року на суму 307 628 грн., вересень 2015 року на суму 1 993 823 грн., жовтень 2015 року на суму 48 547 грн.. листопад 2015 року на суму 976 325 грн., грудень 2015 року на суму 670 967 грн., січень 2016 року па суму 313 528 грн., лютий 2016 року на суму 524 959 грн., березень 2016 року на суму 972 450 грн. квітень 2016 року на суму 808 216 грн.. травень 2016 року на суму 1081913 грн., червень 2016 року на суму 395 969 грн.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби прийняті податкові повідомлення-рішення від 20.12.2016 №, яким визначено позивачу податкове зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів у розмірі 47603495,00 грн., з яких 34098209,00 грн. нараховано за основним платежем та 13505,286,00 грн. штрафних санкцій та №, яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 23355676,00 грн., з яких 18459520,00 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування та 9229760,00 грн. - штрафні санкції.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

Рішення Державної фіскальної служби України від 01.03.2017 №4175/6/99-99-11-01-02-25 про результати розгляду скарг, скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу ВПП ДФС від 20.12.2016 № в частині донарахувань податкового зобов`язань по ПДВ, у зв`язку з проведенням операцій з реалізації лушпиння соняшника у перевіряємому періоді, в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін, та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу ВПП ДФС від 20.12.2016 № в частині донарахувань суми доходу по операціях з реалізації лушпиння соняшника за перевіряємий період та у частині донарахувань по операціях за період 2015,2016 рр. щодо яких контролюючим органом підтверджено здійснення оплати скаржником грошовими коштами на користь ТОВ «Оптімус Плюс» та ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» та не встановлено наявність дебіторської заборгованості за 2015,2016 рр., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення - без змін.

В подальшому, на підставі висновків акту перевірки від 30.11.2016 №2035/28-10-14-01/20010397 та з урахуванням рішення про результати розгляду скарги від 01.03.2017 №4175/6/99-99-11-01-02-25, Офісом ВПП ДФС прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 09.03.2017 №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на загальну суму 35728929 грн., з яких 24414755 грн. нараховано за податковим зобов`язанням та 11314174 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 09.03.2017 №, відповідно до якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 16122025 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню в частині, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Приписами п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та відзиву, доводи відповідача щодо правомірності спірних податкових повідомлень-рішень ґрунтуються на твердженнях відсутності факту реального здійснення господарських операцій між ТОВ «АТ Каргілл» та СФГ «Зінковський Л.П.», що, на думку відповідача, призвело до заниження об`єкту оподаткування на загальну суму 9924480,73 грн. та завищення суми податкового кредиту на загальну суму 1984896,16 грн.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом з урахуванням умов спірних правовідносин.

Взаємовідносини між ТОВ «АТ Каргілл» (покупець) та СФГ «Зінковський Л.П.» (постачальник) здійснювались на типових договорах поставки: від 18.06.2015 №CVP78910, від 07.09.2015 № CVP82309, від 10.09.2015 № CVP82604, від 14.09.2015 № CVP82802, від 16.09.2015 № CVP82983, від 19.09.2015 № CVP83193, від 22.09.2015 № CVP83296, від 30.09.2015 № CVP83792.

Відповідно до Договорів поставки СФГ «Зінковський Л.П.», як Постачальник, зобов`язувався поставити та передати у власність Позивачу (Покупцю за умовами Договорів поставки), а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити соняшник урожаю 2014 р. українського походження (Договір поставки № CVP78910 від 18.06.2015 р.) та урожаю 2015 року- українського походження (решта Договорів поставки) та зобов`язувався доставити означений товар на умовах DAP до ТОВ «Градолія» м. Кіровоград, смт. Нове, вул. Мурманська, 37-Г (місце поставки) згідно Інкотермс 2010.

В подальшому зазначений товар відповідно до укладених між ТОВ «АТ Каргілл» та ТОВ «Градолія» Договору №090914/1 від 09.09.2013 р. (про переробку сировини). Договору №1-130815 від 01.08.2014 р. (про переробку сировини) та Договору №1-130815 від 13.08.2015 р. (про переробку сировини), ТОВ «Градолія» переробляло у продукцію - олію соняшникову наливом, зазначена продукція в подальшому експортувалася ТОВ «АТ Каргілл» закордон відповідно зовнішньоекономічних контрактів укладених з компаніями-нерезидентами.

Відповідно до фактичних обставин, на підставі зазначених вище Договорів поставки, у червні та вересні 2015 року СФГ « Зінковський Л.П .» було поставлено позивачу 1425,56 тон соняшникового врожаю 2014-2015 рр., на загальну суму 11909376,89 грн..

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надані копії податкових накладних, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, докази проведеної оплати за договорами.

За результатами дослідження вказаних первинних документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Водночас, за змістом акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про фіктивність вказаної господарської операції між позивачем та СФГ «Зінковський Л.П.», обґрунтовуючи вказані твердження наступним:

- не відповідністю кількості реалізованого зерна та кількістю його зберігання на зернових складах за даними ДП «Держреєстри України» у 2015 році, а також відсутністю зберігання соняшнику у 2015 році;

- відсутністю реального (законного) джерела походження сільськогосподарських культур (насіння соняшнику) в кількості 1425,56 т. на СФГ «Зінковський Л.П.» та в подальшому реалізованих на ТОВ «АТ Каргілл»;

- не відповідністю обсягів реалізованої продукції (соняшник) реальним посівним площам СФГ «Зінковський Л.П.»;

- відсутністю документів, які б підтвердили якість поставленого товару;

- формальний підхід до їх оформлення, та як наслідок їх юридичну дефектність.

На підтвердження вказаних обставин, відповідач посилається на висновки проведеної виїзної перевірки СФГ «Зінковський Л.П.» з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.13 по 31.12.15, за результатами якої складено акт від 08.04.16 №16/11-28-14-01/31493024.

Згідно акту від 08.04.16 №16/11-28-14-01/31493024 СФГ «Зінковський Л.ГІ.» порушено п.п.14.1.234 п.14.1 ст.14, п.209.2, п.209.7, п.209.11, п.п. 209.15.2, п.209.15, п.п.209.17.1, ст. 209 ПКУ, завищено податкові зобов`язання по податковій декларації з ГІДВ 0121 "Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства" за червень 2015 року, в сумі 585475.51 грн., внаслідок реалізації продукції соняшнику не власного виробництва (не відомого походження) так станом на 01.06.2015 року у СФГ «Зінковський Л.П.» рахуватись залишки соняшнику по бухгалтерському рахунку « 27» в кількості 133.7 т., які реалізовано на ТОВ «Кернел- Трейд», тобто залишки власно вирощеної продукції були відсутні. Проте проводилась реалізація соняшнику на контрагента покупця ТОВ «АТ Каргілл» (код 20010397) в кількості 380,92 т. як продукція не відомого походження. За вересень 2015 року, в сумі 1 485 629,3 грн., внаслідок реалізації продукції соняшнику не власного виробництва (не відомого походження) так станом на 01.09.2015 року у СФГ « Зінківського Л.П .» залишки соняшнику відсутні. В вересні зібрано соняшнику в кількості 925,13 т. у відповідності до первинних документів проте реалізація соняшнику на контрагента покупця ТОВ «АТ Каргілл» (код 20010397) в кількості 1107,96 т., - них як власно вирощеної продукції, (925.13т.) та як продукція не відомого походження 182.83 т.

Із висновків вказаного акту перевірки встановлено, що службові особи СФГ « Зінковський Л.П. » безпідставно використавши пільговий спецрежим оподаткування ПДВ та спрощену систему оподаткування, умисно приховано об`єкт від оподаткування, в результаті чого не нарахований та не сплачений до бюджету ПДВ за червень 2015 року на суму 257 565,0 гри., за вересень 2015 року на суму 1 526 567,0 грн.

Відповідно до податкової декларації з фіксованого сільськогосподарського податку, поданої СФГ «Зінковський Л.П.» за 2014 рік - загальна площа земель сільськогосподарського призначення становить 446,45 га.

Відповідно до інформації, отриманої від Головного управління статистики у Кіровоградській області щодо середньої врожайності основних культур по сільськогосподарських підприємствах Кіровоградської області у розрізі районів, відповідно до розробки даних державного статистичного спостереження за формою №29-сг (річна) складає у 2014 році по Маловисківському району 2,29 тон соняшника з 1 гектара зібраної площі, кукурудзи - 5,59 гоп та сої 1,63 тони.

Тобто, враховуючи показники середньої врожайності сільськогосподарських культур, для вирощення с/г продукції, в обсягах, які відповідно до зареєстрованих податкових накладних були реалізовані СФГ' « Зінковський Л .П .» у VI кварталі 2014 року та І-ІІІ кварталах 2015 року, площа земельних ділянок (рілля) повинна становити не менше ніж 1576,64 га.

Таким чином, беручи до уваги площу земельних ділянок, які знаходяться у користуванні СФГ на правах оренди та середню врожайність сільськогосподарських культур за 2014 рік. вирощення сільськогосподарської продукції СФГ «Зінковський Л.П.» в обсягах, які відповідно до даних податкових накладних, зареєстрованих у СРПН були поставлені суб`єктам господарювання - покупцям за період з 01.10.2014 по 23.09.2015 не є можливим.

Крім того, в ході досудового слідства по кримінальному провадженню встановлено, що СФГ «Зінковський Л.П.», перебуваючи на пільговому режимі оподаткування як сільгоспвиробник (ст.209 ПК України) з липня 2014 по вересень 2015 реалізувало соняшника урожаю 2014 року 2 598.88 т на суму 18 713 877,23 грн., на яку нарахований ПДВ (за ставкою 20%) 3 742 775,40 грн. спрямований на сгіецрахунок підприємства для використання у виробничій діяльності.

Фактично, згідно статистичної звітності СФГ «Зінковський Л.П.» 2013 році вирощено та зібрано 858 тон соняшника та в 2014 році - 745 т, разом 1603 т.

Тобто, із загальної кількості реалізованого у вищевказаний період 995 т соняшника є не власно вирощеною продукцією СФГ «Зінковський Л.П.» (2 598.88 т - 1603 т) і перевищує дозволені законом 25% продажу продукції не власного виробництва, питома вага продажу якого склала в червні 2015 - 73,65% та у вересні 2015 - 100% (у липні та серпні продаж відсутній), що позбавляє СФГ «Зінковський Л.П.» права користування пільговим режимом ПДВ та зобов`язує платника з дати такого перевищення сплатити ПДВ в бюджет за ставкою 20%.

Згідно аналізу Автоматизованої інформаційної системи ДФС Єдиний державний реєстр податкових накладний, встановлено, що протягом 2013-2014 років СФГ «Зінковський Л.П.» не було придбано насіння соняшнику, що в подальшому реалізовано на ТОВ «АТ Каргілл».

Аналізуючи такі твердження відповідача, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, висновки акту перевірки 08.04.16 №16/11-28-14-01/31493024, на які посилається відповідач, були предметом дослідження в адміністративній справі №П/811/877/16.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2016 у справі №П/811/877/16 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22 квітня 2016 року форми Р, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Селянському (фермерському) господарству Зінковський Леонід Петрович збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1878156,00 грн. за основним платежем та 2425795,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22 квітня 2016 року форми Р, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Селянському (фермерському) господарству Зінковський Леонід Петрович збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2484191,00 грн. за основним платежем, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22 квітня 2016 року форми Р, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Селянському (фермерському) господарству Зінковський Леонід Петрович збільшено суму грошового зобов`язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2016 у справі №П/811/877/16 набула законної сили у відповідності до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року про повернення апеляційної скарги.

У вказаній постанові судом досліджувалися обставини здійснення господарської діяльності між ФГ «Зінковський Л.П.» та ТОВ «АТ Каргілл» за період, аналогічний тому, який перевірявся відповідачем, зокрема, за червень 2015 р. та вересень 2015 р. по Договорах поставки, укладених між Позивачем та СФГ Зінковський Л. П..

В постанові судом було підтверджено реальність господарських операцій між СФГ «Зінковський Л.П.» та ТОВ «АТ Каргілл» за перевіряємий період, встановлено наявність необхідних активів та основних засобів у контрагента для здійснення реалізації соняшнику у здекларованих обсягах, підтверджено факт реалізації СФГ «Зінковський Л.П.» у перевіряємому періоді виключно власно вирощеної продукції, у задекларованих обсягах, підтверджено факт зберігання Контрагентом соняшнику на складах у задекларованих обсягах.

Так, у постанові судом зазначається наступне: «Судом встановлено, а висновком експерта підтверджено, що основними покупцями фермерського господарства у 2015 році були ... ТОВ «АТ Каргілл»...»,«за 2014 рік СФГ зібрано та оприбутковано с/г продукції на загальну суму 2137411.00 гри. наступні види продукції: ...Соняшник у кількості 9500 ц. на суму 1490000,00 грн...»;«сума доходу від реалізації соняшнику ТОВ «АТКАРГІЛЛ» становила у червні 2015 року 3512852.99 гри, в т.ч. ПЛВ 585475.49 гри. (380920 кг.);«сума доходу від реалізації соняшнику ТОВ «АТ КАРГІЛЛ» становиш у вересні 2015 року 8396523.88 гун.. в т.ч. ПДВ 1399420.65 грн. (1044640 кг.)»; «порушення, вказані в Акті перевірки при декларуванні податкового кредиту з ПДВ не встановлені судом, оскільки СФГ «Зінковськии Леонід Петрович » у досліджуваному періоді окрім власно вирощеної сільськогосподарської продукції, іншу реалізацію не здійснювало».

Також, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.05.2016 року по справі №912/1731/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КІК Агро» до СФГ «Зінковський Л.П.» про стягнення заборгованості за договором відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 2 від 26.11.2010 року в розмірі 13 000.00 грн. судом було встановлено, що між сторонами договору (ТОВ «КІК Агро» та СФГ «Зінковський Л.ГІ.») дійсно мали місце правовідносини зберігання, зокрема в Рішенні суду зазначається таке: « 26.11.2010 року між сторонами укладено договір відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 2 (дачі - договір), за умовами п. 1.1. якого сторони погодиш, що в порядку та на умовах, визначених цим договором згідно відповідних документів, які є невід`ємною частиною цього договору, поклажодавець (відповідач) передає, а зберігач (позивач) приймає на відповідальне зберігання власно вирощену поклажодавцем сільськогосподарську продукцію (насіння соняшника) у кількості 9164 74.72 тонн, строком зберігання до грудня 2013 року», крім того з тексту Рішення суду зрозуміло, що ТОВ «КІК Агро» та СФГ «Зінковський Л.П.» 24.02.2014 року уклали Додатку угоду № 1 до Договору відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 2 від 26.11.2010 року, якою пролонгували строк дії договору до вересня 2015 року, зазначене, зокрема, підтверджується і Постановою, в якій судом були встановлені аналогічні обставини.

Крім того, у ТОВ «КІК Агро» повернув на користь СФГ «Зінковський Л.П.» 916.478 тонн насіння соняшника.

В постанові Кіровоградським окружним адміністративним судом були встановлені також наступні обставини: «станом на 01.03.2015 року на рахунку 271 «Продукція сільськогосподарського виробництва рослинництва» обліковувались у залишку на складі на загальну суму 1361001,17 грн. наступні види продукції: ... Соняшник у кількості 792846 кг. на суму 950772.87 грн.. Соняшник на зберіганні у ТОВ «КІК АГРО» у кількості 916478 кг. на суму 5997.08 гри.»; «станом на 01.06.2015 року на рахунку 271 «Продукція сільськогосподарського виробництва рослинництва» обліковувались у залишку на складі на загальну суму 1016159.46 грн. наступні види продукції:...Соняшник у кількості 1411034 кг на суму 789806.34 грн.»; «станом на 01.09.2015 року на рахунку 271 «Продукція сільськогосподарського виробництва рослинництва» обліковувались у залишку на складі на загальну суму 774332.37 грн. наступні види продукції:... Соняшник у кількості 182904 кг. на суму 102377.92 грн.».

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Практика Європейського суду з прав людини, викладена, зокрема, у рішеннях по справах "Совтрансавто Холдінг" проти України" та "Україна-Тюмень" проти України", засвідчує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. Отже, викладені у наведених постановах адміністративних судів висновки в обов`язковому порядку повинні братися до уваги при вирішенні даного спору.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 30.01.2018 №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.

Слід зазначити, аргументи відповідача ґрунтуються на інформації з АІС «Податковий блок», однак, така інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність у контрагентів позивача умов для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання господарських операцій з позивачем нереальними (безтоварними).

Посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.

При цьому, надані первинні документи оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагента у виконанні обумовлених послуг.

Крім того, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Безпідставними є доводи податкового органу про відсутність у контрагентів позивача управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, та іншого майна, які економічно необхідні для виконання таких робіт, з огляду на те, що жодного доказу суду на підтвердження цієї інформації відповідачем не надано.

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Суд звертає увагу, що на момент розгляду даної справи відсутня інформація щодо наявності вироку суду у кримінальній справі за кримінальними провадженнями відносно позивача, його контрагентів чи їх посадових осіб.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з зазначеним вище контрагентом оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентом первинними документами.

Суд враховує, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в оспорюваній частині.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № у частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 2977344,24 грн., з яких 1984896,16 грн. - основного платежу та 992448,08 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 1786407,00 грн.

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 19210 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 коп.) відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 02.09.2019.

Суддя С.К. Каракашьян