Справа № 640/11698/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Лічевецького І. О., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Кісельової Віталіни Володимирівни про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця від 21.03.2019 по виконавчому провадженню №58697239 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 1 389 449,87 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання з`явився представник апелянта, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2019 позовну заяву залишено без руху, оскільки судом зроблено висновок, що позивач знав або повинен був знати про порушення своїх прав, в той час коли з даним адміністративним позовом звернувся до суду лише 27.06.2019 року, тобто з пропуском встановленого чинним законодавством строку для такого звернення. При цьому, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою, позивачем не додано.

Представником позивача подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якому зазначено, що у березні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» (стягувач) повідомлено ОСОБА_1 (боржник) про отримання виконавчого листа №761/20562/16-ц та про подання його на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Кісельовій Віталіні Володимирівні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 07.08.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» №1404 позивача належним чином повідомлено про відкриття виконавчого провадження та стягнення з неї, як з боржника, основної винагороди приватного виконавця, що оформлено постановами від 21.03.2019 року.

Відповідно ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За заявою АТ «Укрсоцбанк» від 21.03.2019 року про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Кісельовою Віталіною Володимирівною винесено постанову від 21.03.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58697239 з метою примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 14.03.2019 року №761/20562/16-ц.

Приватним виконавцем 21.03.2019 року направлено постанову про відкриття виконавчого провадження №58697239 на адресу Зеленської Г.В. : АДРЕСА_1 .

Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження боржником не отримано, оскільки, згідно з відміткою працівника ПАТ «Укрпошта» на конверті, поштове повідомлення повернуто на адресу приватного виконавця за закінчення терміну зберігання.

Оскаржувану постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди винесено 21.03.2019 року, також направлено відповідачем на адресу позивача, водночас, поштове повідомлення повернуто на адресу приватного виконавця за закінчення терміну зберігання.

Відповідності до приписів статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Тобто, статтею 287 КАС України встановлений спеціальний десятиденний строк для оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Представником позивача зазначає, що з відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження позивачу було відомо про накладення приватним виконавцем арештів на належне їй нерухоме майно та на відповідні рахунки, відкриті в банківських установах.

У зв`язку із досягненням домовленостей між боржником та стягувачем, на початку квітня 2019 року Банком направлено заяву приватному виконавцю про повернення виконавчого документу стягувачу.

В червні 2019 року з інформації, розміщеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 стало відомо, що на підставі постанови приватного виконавця від 05.04.2019 року у виконавчому провадженні №58697239 накладено арешт на майно ОСОБА_1

Адвокатом позивача, в інтересах останньої, 07.06.2019 року подано приватному виконавцю Кісельовій В.В. адвокатський запит за №0706/6 від 07.06.2019 року, в якому просив надати: належним чином завірені копії всіх матеріалів виконавчого провадження № 58697239 (постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника, постанови про арешт коштів боржника, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу тощо); інформацію та її документальне підтвердження, чи направлялась постанова про зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по виконавчому провадженню № 58697239 до банківських установ, в яких відкриті рахунки боржника. Якщо ні, зазначити підстави, чому дана постанова не була направлена до банківських установ?; інформацію, з яких підстав станом на поточну дату (з урахуванням того, що вже винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу) не знято арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПІІ НОМЕР_1 ), накладений в рамках виконавчого провадження № 58697239.

Листом від 13.06.2019 року вих. №1450, отриманим адвокатом 19.06.2019 року, приватним виконавцем повідомлено, що в рамках виконавчого провадження №58697239 арешти з майна та рахунків боржника знято. Копії постанов про зняття арешту з коштів боржника направлено на виконання до банківських установ. До листа додано належним чином завірені копії постанов, які виносились приватним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження, зокрема, копію постанови від 21.03.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди, яку має намір оскаржувати позивач у цьому процесі.

Позовну заяву представником позивача подано 27.06.2019 року.

Відповідач, посилається на те, що позивач будучи обізнаним про існування виконавчого провадження №58697239, не скористалася правом на ознайомлення із матеріалами цього виконавчого провадження.

Апелянт в свою чергу зазначає, що саме 19.06.2019 року представник позивача ознайомився із матеріалами виконавчого провадження №58697239, в рамках якого винесено оскаржувану постанову від 21.03.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди. На переконання позивача, вказане, унеможливлювало оскаржити постанову до суду у встановлений процесуальним законом строк.

За переконанням позивача, необхідності знайомитися із матеріалами виконавчого провадження №58697239 не було з 03.04.2019 року, оскільки 03.04.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, що свідчило про те, що виконавче провадження завершено, а про подальші дії приватного виконавця, а саме про винесення постанови про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.04.2019 року та про подальший арешт майна представнику позивача не було відомо.

Як зазначає апелянт, підстави для звернення Позивачем з позовом до суду про визнання протиправною та скасування постанови від 21.03.2019 про стягнення з Позивача основної винагороди по ВП № 58697239 пов`язані не з самим фактом винесення даної постанови, а з діями приватного виконавця, пов`язаними з поданням зазначеної постанови на примусове виконання до приватного виконавця Яцишина А.М., за відсутності фактичного виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2016 по справі № 761/20562/16-ц в рамках виконавчого провадження № 58697239.

В матеріалах справи відсутні докази та судом не встановлено, що Позивачу до 19.06.2019 було відомо, що приватним виконавцем Кісельовою В.В. подано на примусове виконання оскаржувану установу до приватного виконавця Яцишина А.М.

Таким чином, приймаючи до уваги сукупність наведених вище обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій ОСОБА_1 , пропуск строку оскарження постанови приватного виконавця Кісельової В.В. від 21.03.2019 про стягнення із ОСОБА_1 основної винагороди по ВП № 58697239 відбувся з поважних причин.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Белет проти Франції», відповідно до яких стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лиш фактичним, але й реальним.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Іліан проти Туреччини» -оголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском -строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

В рішенні ЄСПЛ від 27.06.2000 у справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 вказано, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист.

Окрім цього, у рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.98 Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bel let v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Таким чином, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 у справі за адміністративним позовом позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Кісельової Віталіни Володимирівни про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: І. О. Лічевецький

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 30.08.2019