Справа № 540/498/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/498/19

Категорія: 109020100 Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С. В.

Час і місце ухвалення:14:13 год., м. Херсон

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання надати дозвіл,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області в якій просила визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру в Херсонській області, яка викладена у листі від 28.01.2018 року № 32/0-184/0/95-19, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства, розташованої на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області із земель, наданих у постійне користування голові Фермерського господарства "ІНФОРМАЦІЯ_1" - ОСОБА_2 , з кадастровим № :02:001:0431 , із зобов`язанням відповідача надати відповідний дозвіл ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач будучи членом Фермерського господарства "ІНФОРМАЦІЯ_1", звернулась до відповідача із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства, розташованої на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області із земель, наданих у постійне користування голові Фермерського господарства "ІНФОРМАЦІЯ_1" - ОСОБА_2 , проте оскаржуваним рішенням ГУ Держгеокадастру в Херсонській області позивачу відмовлено у наданні такого дозволу з підстав не передбачених ч. 7 ст. 188 ЗК України, чим порушено, на її думку, права, передбачені ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство", що є неправомірним.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, яка викладена у листі від 28.01.2019 року № 32/0- 184/0/95-19, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі частки (паю) для ведення фермерського господарства, розташованої на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області із земель наданих у постійне користування голові фермерського господарства "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_2 (кадастровий номер :02:001:0431 ).

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі частки (паю) для ведення фермерського господарства, розташованої на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області із земель наданих у постійне користування голові фермерського господарства "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_2 (кадастровий номер :02:001:0431 ).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 грн. 40 коп., шляхом безспірного списання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги, те, що земельна ділянка надавалась у користування ОСОБА_2 , а тому право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) згідно чинного законодавства має лише ОСОБА_2 . Вважає, що судовим рішенням не враховано дискреційні повноваження відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акта на право постійного користування землею, виданого 07.12.1999 року, НОМЕР_3 , ОСОБА_2 надана у постійне користування земельна ділянка площею 25.30 га, що розташована на території Великолепетиської селищної ради, для ведення селянського (фермерського) господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 205.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 03.05.2017 року № 21- 2007/18-17-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність, із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

Згідно зі статутом ФГ "ІНФОРМАЦІЯ_1" та протоколом № 1 загальних зборів його членів від 24.10.2018 року, позивач є членом цього фермерського господарства.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства, розташованої на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області із земель, наданих у постійне користування голові Фермерського господарства "ІНФОРМАЦІЯ_1" - ОСОБА_2 з кадастровим № :02:001:0431 , ГУ Держгеокадастру у Херсонській області прийнято рішення про відмову в її задоволенні, у зв`язку із тим, що ця земельна ділянка належить на праві постійного користування голові ФГ, а тому позивачу не може надаватись дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні іншої особи.

Вважаючи вищезазначену відмову протиправною позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що підстави відмови відповідача в наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, що перебувають в користуванні ОСОБА_2 , не передбаченні нормами ЗК України. При цьому вказав, що лист відповідача від 28.01.2018 року не можна розглядати в якості вмотивованої відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

Колегія суддів перевіряючи правомірність та законність оскаржуваної відмови погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (далі - ЗК), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

За приписами ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною 1 ст.121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Стаття 12 вказаного Закону визначено склад земель фермерського господарства. Зокрема, встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Частиною другою цієї ж статті визначено, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

У свою чергу, відповідно до статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

На підставі аналізу наведених правових норм колегія суддів доходить до висновку про те, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК. Відповідно до частини шостої цієї норми громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у власність земельних ділянок вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

При цьому колегія суддів зазначає, що саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду по справі №723/206/16-а від 21.08.2019 року.

Як встановлено судом першої інстанцій та підтверджено матеріалами справи, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області прийнято рішення про відмову в задоволенні заяви, у зв`язку із тим, що ця земельна ділянка належить на праві постійного користування голові ФГ, а тому позивачу не може надаватись дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні іншої особи.

Колегія суддів зазначає, що лист відповідача про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не можна розглядати в якості мотивованої відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, а доводи апелянта, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), оскільки земельна ділянка надавалась у користування ОСОБА_2 , право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) згідно ст. 32 Кодексу має лише ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки відповідачем не наведено підстав, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Діюча на сьогодні редакція ЗК України у жоден спосіб не обмежує право громадян на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) та не встановлює додаткових умов для реалізації громадянами такого права.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач є членом фермерського господарства «ІНФОРМАЦІЯ_1», головою якого є ОСОБА_2 , який клопоче надати їй земельну ділянку, яка є складовою частиною земельної ділянки, що знаходиться на праві постійного користування у ОСОБА_2 - голови фермерського господарства.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач помилково послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.06.2018 року №816/1920/17, оскільки на час створення ФГ «ІНФОРМАЦІЯ_1» діяла норма, що передбачала надання земельної ділянки для створення ФГ виключно майбутньому голові ФГ, а позивачі, будучи членами ФГ не могли набути земельну ділянку у користування. В постанові від 19.06.2018 року у справі №816/1920/17 Верховний Суд виклав висновки щодо затвердження вже розробленого проекту землеустрою та одночасного вирішення питання про надання особі права власності на землю. Законодавство передбачає підставу для відмови у затвердженні вказаного проекту - його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що й було встановлено Верховним Судом.

Але, даний спір стосується лише надання особам дозволу на розробку проекту землеустрою. Та, як вже було зазначено вище, єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, згідно ч.7 ст.118 ЗК України, є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідачем було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, які не передбачені ЗК України, а тому спірна відмова Держгеокадастру є протиправною та такою що ґрунтується на помилковому розумінні норм права, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовної вимоги в цій частині.

Щодо доводів апелянта про втручання суду першої інстанції в дискреційні повноваження апелянта, шляхом зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, то колегія суддів вважає їх помилковими та не приймає до уваги з огляду на наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 02 вересня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова