Справа № 520/5066/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 р. справа № 520/5066/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019р. прийнято позов до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 21.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.07.2019 року замінено відповідача Харківське управління Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом заявник, платник, позивач, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про 1) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, яким ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , збільшено податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 звітний період на 25000 грн.; 2) визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, яким ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , збільшено податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 звітний період на 25000 грн.

Підставами позову є доводи про те, що рішення щодо збільшення податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік, винесено контролюючим органом поза межами визначеного законом строку. Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення щодо збільшення податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 підлягає скасуванню, оскільки платник в джерелах офіційно оприлюднених та загальнодоступних документів не зміг знайти належних йому автомобілів у переліку об`єктів справляння податку з власників транспортних засобів.

Відповідач, Головне управління ДФС у Харківській області, з поданим позовом не погодився, зазначивши, що відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України громадянин повинен сплачувати транспортний податок за наявні у нього на праві власності автомобілі. Вказав, що відповідачем було сплачено в повному обсязі суми податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями: 16.09.2015 сплачено 25 000 грн., та 10.08.2016 сплачено 25 000 грн. Такі обставини свідчать про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені на законних підставах, та обов`язок щодо сплати нарахованих сум не викликали сумнівів у позивача та ніяким чином не заперечувалися ним.

З огляду на приписи ч.9 ст.205 КАС України, суд дійшов висновку, що справа має бути розглянута в порядку письмового провадження.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

ОСОБА_1 володіє автомобілем LAND ROVER RENGE ROVER, 2013 р.в. ДНЗ НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.(а.с.16)

Згідно листування позивача з ГУ ДФС у Харківській області, відповідач в листі від 22.05.2019 року №6739/Я/20-40-53-06-24 вказав, що гр. ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. Харківською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області були винесені податкові повідомлення рішення для сплати транспортного податку на суму 25000 грн. за 2015 рік та на суму 25000 грн. за 2016 рік за легковий автомобіль LAND ROVER RENGE ROVER, 2013 р.в., з об`ємом двигуна 4367 куб.см., дизель, ДНЗ АХ0002ВО, дата реєстрації -18.06.2013 року сплачено платником 16.09.2015 року - 25000грн. та 10.08.2016 року 25000 грн. (а.с.12-13)

Ухвалою суду від 29.05.2019 року ГУ ДФС у Харківській області, крім іншого, було зобов`язано надати до суду копії спірних рішень щодо нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 та 2016 звітні періоди, однак владний суб`єкт оскаржувані рішення до суду не надав.

При цьому у відзиві на позов відповідач підтвердив винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень ГУ ДФС у Харківській області.

Отже, суд приходить до висновків, що владним суб`єктом, ГУ ДФС у Харківській області, без проведення будь-якої податкової перевірки видав податкові повідомлення-рішення, якими поклав на заявника обов`язок оплатити за податковими зобов`язаннями з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 звітний період - 25000 грн. та за 2016 звітний період на - 25000 грн. по транспортному засобу - автомобіль LAND ROVER RENGE ROVER, 2013 р.в., з об`ємом двигуна 4367 куб.см., дизель, ДНЗ АХ0002ВО, дата реєстрації -18.06.2013 року.

Перевіряючи відповідність закону оскаржених рішень владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Так, податковий обов`язок за публічним платежем транспортний податок був вперше запроваджений Законом України № 71-VIII від 28.12.2014 р., котрий набрав чинності з 01.01.2015 р. та у новій редакції виклав положення ст.267 Податкового кодексу України, де в п. 267.1.1. вказано, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно пункту 267.2.1. ст. 267 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Законом України від 24.12.2015 р. №909-VIII та Законом України від 21.12.2016 р. №1797-VIII до абз.1 п. 267.2.1 ст. 267 Податкового кодексу України були внесені зміни, унаслідок яких об`єктом оподаткування податком з власників транспортних засобів визначені легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

З приписів наведеної норми чітко слідує, що законодавцем запроваджено дві кваліфікуючі ознаки, за одночасної наявності яких у особи, як потенційного платника податку на майно (транспортного податку), і виникає податковий обов`язок стосовно конкретного належного йому на праві приватної власності легкового автомобіля, а саме: 1) віковий ценз автомобіля - тобто існування (не закінчення, тривання, продовження) періоду часу в п`ять років від року випуску автомобіля, 2) вартісний ценз автомобіля - тобто перевищення показником середньоринкової вартості автомобіля межі у 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного податкового року.

У ході розгляду справи заявник не заперечував обставин належності на праві власності вказаного вище автомобілю.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку, згідно статті 9 Податкового кодексу України, немає у переліку загальнодержавних податків та зборів. При цьому, відповідно до пункту 9.4 статті 9 Податкового кодексу України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість, згідно підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України, є податок на майно, який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України (у редакції, що діє з 01.01.2015 р.), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок є місцевим податком.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, згідно пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Таким чином, нові податки практично не можуть бути визнані обов`язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти та офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Вказані висновки також наведені в постанові Верховного суду України від 26.04.2019 року № №814/4123/15.

Отже, з урахування вищевикладеного, податкове повідомлення-рішення яким збільшено позивачу податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік на 25000 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 звітний період на 25000 грн., то суд зазначає, що до матеріалів справи відповідачем на надано переліку об`єктів оподаткування транспортним податком за 2016 рік, з якого можливо б було встановити, що транспортний засіб позивача підпадав під оподаткування транспортним податком у 2016 році. На офіційному сайті Міністерства і торгівлі України також відсутній вказаний вище перелік.

Суд зазначає, що пунктом 267.6.2. ст. 267 Податкового Кодексу України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Згідно п. 58.1., п. 58.3. ст.. 58 Податкового Кодексу України (в редакції чинній у 2016 році) контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої уподатковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно п. 58.2. ст.. 58 Податкового Кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень-рішень щодо окремих платників податків.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Згідно з п. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обов`язок доведення відповідності оскарженого рішення (діяння) закону за критеріями п.2 ч.2 КАС України у силу ч. 2 ст. 77 КАС України покладено саме на владного суб`єкта.

Суд зважає, що у справі обов`язок доведення переконливості та обґрунтованості власних аргументів відповідачем не виконаний, оскаржувані податкові повідомлення рішення та докази їх надіслання позивачу, взагалі до суду надані не були, що суперечить ч. 2 ст. 77 КАС України.

З огляду на відсутність в матеріалах справи оскаржуваних рішень, у суду відсутні можливості перевірити відповідність дій контролюючого органу при складанні оскаржуваних рішень нормам діючого на той час законодавства.

Щодо міркувань відповідача з приводу самостійної сплати позивачем податкових зобов`язань за оскаржуваними рішення, суд зауважує, що це не є достатньою підставою вважати, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та те, що самостійна сплата податкових зобов`язань унеможливлює їх оскарження.

Крім того, позивачем надані додаткові пояснення та квитанцію про сплату транспортного податку від 14.07.2017 року, що спростовує твердження відповідача, про те, що ОСОБА_1 сплатив податок у 2015-2016 роках.

Підсумовуючи вищевикладене та беручи до уваги відсутність доказів наявних у розпорядженні владного суб`єкта оскаржених рішень, доказів їх надіслання, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильними та фактично обґрунтованими оскаржених рішень владного суб`єкта.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт не дотримався вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України при винесенні оскаржених рішень, позаяк відсутність в матеріалах справи оскаржуваних рішень об`єктивно та нездоланно призводить до неможливості перевірки з достатньою повнотою правомірності їх прийняття. Крім того, автомобіль, який належить позивачу на праві приватної власності, не мав бути віднесений до об`єктів оподаткування у 2015 році у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, при цьому до матеріал справи владним суб`єктом не надано доказів на підтвердження, що транспортний засіб позивача підпадав під оподаткування транспортним податком у 2016 році. Тому, створений оскарженими рішеннями податковий обов`язок суперечить правам та інтересам особи як платника податків.

Отже, факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов своє підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення позовних вимог про скасування оскаржених рішення владного суб`єкта про визначення податкових зобов`язань платника податків.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст. 139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, яким ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , збільшено податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 звітний період на 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, яким ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , збільшено податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 звітний період на 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце знаходження АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (місце знаходження - м.Харків, вул.Пушкінська,46, код ЄДРПОУ - 39599198) витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Старосєльцева