Справа № 280/2881/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 280/2881/19

головуючий суддя І інстанції Бойченко Ю.П.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року в адміністративній справі № 280/2881/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, в якому просив:

- визнати дії відповідача по узгодженню сезонного відкритого майданчика за адресою: м. АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 Сталеварів, 25-А біля приміщення підвалу 9 кафе «Аміго» протиправними та такими, що суперечать вимогам Державних будівельних норм;

- зобов`язати керівника відповідача скасувати узгодження сезонного відкритого майданчика за адресою: АДРЕСА_1 25-А біля приміщення підвалу 9 кафе «Аміго».

Також, ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив:

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії щодо призупинення дії погодження від 13.05.2019 №ЛМ-2019/0004 по розташуванню сезонного відкритого майданчику за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 25-А, біля кафе "Аміго" до набрання законної сили рішенням суду по суті позовної заяви, шляхом прийняття керівником відповідача відповідного наказу, із невідкладним врученням його замовнику;

- заборонити іншим особам експлуатацію прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 25-А у якості відкритого сезонного майданчику для обслуговування клієнтів кафе «Аміго» до набрання законної сили рішенням у справі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року скасувати та прийняти судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що дії відповідача є протиправними та такими, що порушують приписи чинного законодавства. Зауважено, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення прав позивача.

Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

22.08.2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання позивача щодо розгляду справи за участю сторін.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріорітетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, з огляду на те, що дана справа має незначну складність, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, обґрунтованим є розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження), а тому в задоволенні заявленого клопотання позивача щодо розгляду справи за участю сторін слід відмовити.

При цьому, колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та дані про неможливість їх захисту без вжиття останніх, а також суд не вважав наведені позивачем обставини щодо очевидності протиправності оскаржуваних дій достатніми, безспірними та доведеними. Оцінка вказаним підставам може бути надана судом тільки під час розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частинами першою, другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову повинні існувати певні обставини та підстави і обґрунтування останніх належними доказами.

В той же час, суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення адміністративного позову мають бути належними та відповідними заявленому адміністративному позову, стосуватись прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі з приводу порушення яких заявлено адміністративний позов.

Також, при розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням:

- розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як вбачається з поданого позивачем клопотання про забезпечення позову, останній обґрунтовує необхідність його задоволення посиланням на очевидну протиправність прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення та унеможливленням ефективного захисту і поновлення порушених прав в майбутньому.

Так, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що заходи забезпечення адміністративного позову мають бути належними та відповідними заявленому адміністративному позову і мати персоніфікований характер, стосуватись прав та охоронюваних законом інтересів, а саме позивача, не порушувати прав інших осіб, прийматись виключно за наявності підстав очевидної протиправності дій, рішень суб`єкта владних повноважень, неможливості захисту порушених прав після ухвалення рішення або необхідності докладання значних зусиль для їх відновлення.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи і, правильно було встановлено судом першої інстанції, позивачем не було доведено та документально підтверджено обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову завдасть значної шкоди правам останнього або в подальшому унеможливить їх захист.

Крім того, не визначено коло осіб, а отже їх персоніфікація щодо заборони експлуатації прибудинкових територій за адресою: м АДРЕСА_1 вул АДРЕСА_3 , 25-А в якості відкритого сезонного майданчику для обслуговування клієнтів кафе «Аміго».

Також, що стосується посилань позивача на очевидну протиправність прийнятого погодження від 13.05.2019 року № ЛМ-2019/0004, то суд апеляційної інстанції зазначає, що останні, з урахуванням рішень Запорізької міської ради від 25.03.2015 року № 82 "Про розміщення та облаштування сезонних відкритих майданчиків для харчування біля закладів ресторанного господарства на території м. Запоріжжя" та від 27.04.2016 року № 23 "Про внесення змін до рішення міської ради від 25.03.2015 року № 82 "Про розміщення та облаштування сезонних відкритих майданчиків для харчування біля закладів ресторанного господарства на території м. Запоріжжя", мають оціночний, тобто суб`єктивний характер з його боку, а отже підлягають встановленню та дослідженню судом при розгляді справи по суті.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року в адміністративній справі № 280/2881/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає на підставі ч. 2 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко