Справа № 369/3019/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 369/3019/18 Суддя (судді) першої інстанції: Пінкевич Н.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.,

за участю секретаря: Чуб Н.С.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Інспектора роти № 2 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП старшого лейтенанта Деренюка Бориса Миколайовича на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП старшого лейтенанта Деренюка Бориса Миколайовича, Управління патрульної поліції м. Києва про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання дій відповідача Інспектора роти № 2 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП старшого лейтенанта Деренюка Бориса Миколайовича щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправними; скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 261644 від 09.03.2018; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.02.2019 вищевказаний адміністративний позов задоволено частково; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 261644 від 09.03.2018 скасовано; в решті вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2019 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу 1 500,00 грн; в решті вимог заяви - відмовлено.

Не погодившись з додатковою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати додаткове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви щодо стягнення на користь позивача судових витрат по справі, а саме витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції ДПП.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що зазначені позивачем судові витрати на професійну правову допомогу не відповідають положенням частини п`ятої ст. 132 КАС України, не є співмірними із складністю справи та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Управління патрульної поліції у м. Києві Державної патрульної поліції, яке зазначено як суб`єкт владних повноважень з якого стягнуто судові витрати не існує.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив обґрунтоване додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апелянт не навів належних аргументів та посилань на норми права, які спростовують встановлені судом обставини та свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн є обґрунтованим, співмірним та підтверджується наданими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частин першої, шостої, сьомої дев`ятої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється судом під час ухвалення відповідного судового рішення, шляхом відображення його у резолютивній частині такого рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Згідно з частиною сьомою ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріали справи свідчать, що у строк, встановлений законом, представником позивача надано докази, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч.1-5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.03.2018 між адвокатом Рибченко Наталією Миколаївною та позивачем укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 26-27).

На виконання цього договору суду надано акт виконаних робіт з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с. 28) та квитанцією № 0.0.986209349.1 від 14.03.2018 в призначенні платежу якої зазначено за надання правничої допомоги згідно договору 12/03/18 від 12.03.2018 у розмірі 3 000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач жодним чином не спростовує факт понесених позивачем витрат, а посилається виключно на те, що заявлені позивачем судові витрати на професійну правову допомогу не є співмірними із складністю справи та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

В той же час, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Натомість, відповідачами не надано суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не вчинено дій по доведенню неспівмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування.

Враховуючи зазначена, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення.

Також, колегія суддів звертає увагу, що переглядає додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2019 в межах апеляційної скарги Інспектора роти № 2 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП старшого лейтенанта Деренюка Бориса Миколайовича.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами співмірність його витрат на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано ухвалив додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу неповно з`ясовано обставини, що мають значення, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Доводи апелянта про те, що Управління патрульної поліції у м. Києві Державної патрульної поліції, яке зазначено судом як суб`єкт владних повноважень з якого стягнуто судові витрати не існує, не є підставою для скасування додаткового судового рішення, оскільки згідно матеріалів справи є очевидною опискою, яка може бути виправлена в порядку ст. 253 КАС України.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 2 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП старшого лейтенанта Деренюка Бориса Миколайовича залишити без задоволення, а додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.08.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:Л.В. Бєлова

І.О. Лічевецький