Справа № 810/3556/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Київ № 810/3556/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н. Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась Білоцерківська об`єднана державна податкова інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача податковий борг зі сплати транспортного податку в розмірі 20833,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що перед державним бюджетом у відповідача наявний податковий борг у розмірі 20833,33 грн., який виник внаслідок несплати останнім узгодженої суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 № 22-15, яке відповідачем оскаржене не було. При цьому, у добровільному порядку, вказана сума грошового зобов`язання ОСОБА_1 також не сплачена, що в свою чергу завдає збитків державі, а тому підлягає стягненню на підставі статті 87 Податкового кодексу України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду (суддя Лапій С.М.) від 28 грудня 2016 року у задоволені позову було відмовлено. Постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 в порядку апеляційного перегляду.

Верховним Судом 1 квітня 2019 року прийнято постанову, якою касаційну скаргу Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задоволено часткового: постанову Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками автоматизованого розподілу, матеріали цієї справи передані судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., якою 12 червня 2019 року постановлено ухвалу про прийняття адміністративної справи до провадження з розглядом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та проведення судового засідання.

Копію ухвали надіслано відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві.

Рекомендоване поштове відправлення № 267, яким відповідачу направлялась ухвала про прийняття адміністративної справи до провадження, повернулось до суду з відміткою підприємства поштового зв`язку про закінчення терміну його зберігання.

Відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Враховуючи те, що до суду повернувся конверт, направлений відповідачу за належною адресою, суд, керуючись статтею 126 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що такий конверт (ухвала) вручений відповідачу належним чином.

На час ухвалення рішення у даній справі, відзив на позовну заяву чи підтверджуючі документи щодо сплати податкового боргу, від відповідача до суду не надходили.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 18.06.2015 № 22-15, згідно з яким відповідачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 20833,33 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було направлено засобами поштового зв`язку на адресу відповідача та повернуто з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

У березні 2016 року Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області виставлено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" від 09.03.2016 № 430-23/17 на суму 20833,33 грн., яка направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням, проте конверт з вмістом поштового відправлення повернувся на адресу відправника з відміткою поштового відділення - "за закінченням терміну зберігання".

Як слідує з матеріалів справи, податковий орган вважає, що оскільки податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 № 22-15 відповідачем не оскаржене та не скасоване, то грошове зобов`язання, визначене ним, вважається узгодженими.

Податкові документи надсилались податковим органом відповідачу за адресою, що вказана у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 .

15 серпня 2019 року судом було скеровано до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради запит щодо отримання відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , на що 03.09.2019 була отримана відповідь зі змісту якої слідує, що відповідач з 15.09.2005 і по теперішній час, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого.

Основним законодавчим актом, який урегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктами 36.1, 36.2 статті 36 Податкового Кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Податковим кодексом України. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 Податкового кодексу України).

Правове регулювання транспортного податку міститься в статті 267 Податкового кодексу України, згідно підпункту 267.1.1 пункту 261.1 якої платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4).

При цьому згідно з пунктом 267.6 статті 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об`єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів. За об`єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (підпункт 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України).

Відповідачу податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 № 22-15, яким визначено суму транспортного податку, що підлягає сплаті, надсилалось рекомендованою кореспонденцією, однак було повернуто з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Як встановлено пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Правом на оскарження податкового повідомлення-рішення відповідач не скористався, грошове зобов`язання з транспортного податку у визначених законом термін не сплатив.

Відповідно до статті 59 Податкового Кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового Кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Як зазначено в підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

На підставі пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, відповідачу було направлено поштою податкову вимогу форми "Ф" від 09.03.2016 № 430-23/17 на суму 20833,33 грн., яка направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням, проте конверт з вмістом поштового відправлення повернувся на адресу відправника з відміткою поштового відділення - "за закінченням терміну зберігання".

У визначений законодавством строк відповідач суму податкового боргу не сплатив, у адміністративному та судовому порядку суму боргу не оскаржував.

Як слідує з пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Викладена судом правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, який погодився з висновками апеляційної інстанції при розгляді спору із подібних правовідносин, що слідує з постанови від 11 вересня 2018 року по справі № 810/4417/16.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області підлягають задоволенню, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами та, враховуючи позицію Верховного Суду у даній справі, при вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може надавати оцінку правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення, на підставі якого виник податковий борг, оскільки це не є предметом такого правового спору.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (09117, Київська обл., м. Б. Церква, б-р. Олександрійський, буд. 12, ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , інд. АДРЕСА_2 ) про стягнення податкового боргу, - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Державного бюджету податковий борг зі сплати транспортного податку в розмірі 20833 (двадцять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 33 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 04.09.2019

Суддя Панченко Н.Д.