Справа № 201/10046/19
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

провадження 2-а/201/379/2019
УХВАЛА

02 вересня 2019 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до заступника командира взводу 2 роти 2 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта Красільнікова Андрія Григоровича, поліцейського взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Бєлікова Олександра Андрійовича, третя особа: відділ управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 серпня 2019 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача заступника командира взводу 2 роти 2 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта Красільнікова Андрія Григоровича, поліцейського взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Бєлікова Олександра Андрійовича, третя особа: відділ управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про визнання дій неправомірними.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів витікає, що позивач звернувся до суду в порядку та керуючись нормами КАС України та просить суд про визнати неправомірними дії відповідачів по складанню протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стаття 19. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання дій щодо його складання протиправними та визнання протоколу незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання дій щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Таким чином, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження по цій справі, оскільки обраний заявником (позивачем) спосіб захисту прав шляхом подання позовної заяви не сприяє ефективному відновленню порушеного права та не підлягає судовому розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до заступника командира взводу 2 роти 2 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта Красільнікова Андрія Григоровича, поліцейського взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Бєлікова Олександра Андрійовича, третя особа: відділ управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про визнання дій неправомірними.

Ухвала набрала законної сили 02 вересня 2019 року.

Ухвалу може бути оскаржено в Третій апеляційний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя -