Справа № 360/1233/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року справа №360/1233/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Арабей Т.Г., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участі представника відповідача Подройко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника позивача Король Дмитра Володимировича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року (повне судове рішення складено 12 липня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/1233/19 (суддя в І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДФС України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

В березні 2019 року представник позивача - адвокат Король Д.В. звернувся до суду в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) з позовною заявою до Головного управління ДФС в Луганській області (далі - відповідач-1, ГУ ДФС в Луганській області), Головного управління ДФС України у м. Києві (далі - відповідач-2, ГУ ДФС у м. Києві), в якій просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 №6 про застосування штрафних санкцій за порушення пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в сумі 170 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.01.2019 на адресу позивача надійшов лист ГУ ДФС у Луганській області від 27.12.2018 №ФОП-3151/12-32-14-06-11, разом з податковим повідомленням-рішенням від 27.12.2018 № 6, згідно якого було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: Адмін. штрафи та інші санкції (надх. коштів, контроль за справлянням яких закріп, за ГУ ДФС 21081100) у сумі 170 грн. Підставою для застосування штрафних санкції є порушення пункту 63.3 статті 63 ПК України - порушення зобов`язання стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку. Наголосив на протиправність спірного рішення оскільки, по-перше, позивач є платником єдиного податку 2 групи та знаходиться за основним місцем обліку у ДПІ м. Сєвєродонецьку за своїм місцем проживання (реєстрації) та у нього відсутнє рухоме та нерухоме майно, які є об`єктами оподаткування або об`єкти, які пов`язані з оподаткуванням у іншій адміністративно-територіальні одиниці. По-друге, на думку представника позивача, податкове повідомлення-рішення підписано посадовою особою, про яку відомості до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських організацій як про особу, яка має право діяти без довіреності від імені ГУ ДФС у Луганській області не внесені, а фактична перевірка була проведена неуповноваженими особами, з порушенням встановленого порядку її проведення. Враховуючи наведене, представник позивача звернувся до суду із відповідним позовом.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначені доводи, аналогічні викладеним у позові, зокрема, апелянт наголошує, що висновки місцевого суду щодо підтвердження повноважень особи, якою підписано спірне податкове повідомлення-рішення, не підтверджуються допустимими та належними доказами та ґрунтуються на припущеннях. Крім того, судом не надано правильної та належної оцінки доводам позивача, що обов`язок у фізичної особи обліковуватись за неосновним місцем обліку виникає лише у тому разі, якщо наявне рухоме та нерухоме майно, які є об`єктами оподаткування або наявні об`єкти, пов`язані з оподаткуванням у іншій адміністративно-територіальній одиниці, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

В судовому засіданні представник відповідача-1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Позивач або його представник до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку зареєстрована фізичною особою - підприємцем, як платник податків та перебуває на обліку в ГУ ДФС у Луганській області (Сєвєродонецьке управління), основним видом діяльності є 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, про що свідчать виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 10 жовтня 2011 року серії ААБ № 584614 та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 03.07.2019 № (а.с.31-32, 120-121).

ФОП ОСОБА_2 є платником єдиного податку 2 групи, про що свідчить свідоцтво платника єдиного податку серії НОМЕР_1 , видане 12.09.2012 державною податковою інспекцією у м. Сєвєродонецьку Луганської області (а.с.33).

На підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 28.09.2018 № 14559 «Про проведення фактичних перевірок» та направлень від 25.10.2018 № 6850/26-15-14-09, від 25.10.2018 № 6850/26-15-14-09 на проведення фактичної перевірки головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 31.10.2018 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 08.11.2018 № 2011/26/15/14/ (а.с.12, 13, 14-15).

Перевіркою встановлено, що позивачем не було подано повідомлення за ф. №17-ОПП, у зв`язку з чим порушено вимоги п.63.3 ст.63 ПК України, в частині не реєстрації або взяття на облік у контролюючих органах за адресою господарської одиниці, де здійснюється діяльність. Згідно з розд. VII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (далі - Порядок № 1588), повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, здійснюється шляхом подання повідомлення за ф. №17-ОПП.

Від підпису у направленні на перевірку ОСОБА_5 - фармацевт, відмовилась, про що складено акт від 31.10.2018 (а.с.17).

На підставі акту перевірки від 08.11.2018 № 2011/26/15/14/ ГУ ДФС у Луганській області винесено податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 № 6 про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення пункту 63.3 статті 63 ПК України в сумі 170 грн., яке позивач отримав поштою 10.01.2019 та оскаржив до ДФС України (а.с.19, 20, 24-25).

Рішенням ДФС України від 13.03.2019 № 1162316/99-99-11-05-01-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 № 6, а скаргу ФОП ОСОБА_2 . - без задоволення (а.с.26-27).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 63.3 ст. 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу (абзац третій пункту 63.3 статті 63 ПК України).

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків (абзац четвертий пункту 63.3 статті 63 ПК України).

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню (абзац п`ятий пункту 63.3 статті 63 ПК України).

Згідно із п. 117.1 ст. 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених ПК України, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог, встановлених цим кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень.

Таким чином, абзацом першим п. 63.3 ст. 63 ПК України прямо передбачено, що платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

В свою чергу, згідно абзацу третьому пункту 63.3 статті 63 ПК України об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, можуть бути дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів.

Відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 63.3 статті 63 ПК України заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Як встановлено з матеріалів справи (а.с.10 - адвокатський запит), ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність, в т.ч. й за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює господарську діяльність, тобто вчиняє дії, у зв`язку з якими у неї виникає обов`язок щодо сплати податків та зборів. Як наслідок, приміщення за вказаною адресою згідно абзацу третього пункту 63.3 статті 63 ПК України є об`єктом, пов`язаним з оподаткуванням. При цьому вказана норма (пункт 63.3 статті 63 ПК України) не передбачає обов`язкової ознаки, що приміщення, в якому вчиняються дії, у зв`язку з якими у особи виникає обов`язок щодо сплати податків та зборів, повинно бути у власності чи на праві користування такої особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що матеріалами справи достовірно встановлено, що у позивача відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 63.3 статті 63 ПК України наявний обов`язок подати заяву про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку у контролюючий орган протягом 10 робочих днів після відкриття об`єкта, через який провадиться діяльність за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо доводів апелянта про відсутність у ОСОБА_8 , як посадової особи відповідача-1, повноважень на підписання спірного податкового-рішення.

Так, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області від 27.12.2018 № 6, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 170,00 грн., підписано заступником начальника ГУ ДФС у Луганській області ОСОБА_8.

В матеріалах справи міститься наказ ГУ ДФС у Луганській області від 31.07.2018 № 414-0 «Про вихід на роботу ОСОБА_8 », яким визначено вважати ОСОБА_8 таким, що приступив до виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 31 липня 2017 року (а.с.47).

Відповідно до підпункту 11 пункту 11, підпункту 2 пункту 12 Положення про ГУ ДФС у Луганській області, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 31 липня 2017 року за № 503, начальник ГУ ДФС у Луганській області розподіляє обов`язки між своїми заступниками. Заступники начальника ГУ ДФС у Луганській області забезпечують виконання повноважень відповідно до затвердженого розподілу обов`язків.

Наказом ГУ ДФС у Луганській області від 18 вересня 2018 року № 1031 «Про тимчасовий розподіл обов`язків між керівництвом ГУ ДФС у Луганській області» установлено тимчасовий розподіл обов`язків по керівництву роботою структурних підрозділів ГУ ДФС у Луганській області таким чином: заступник начальника ГУ ДФС у Луганській області ОСОБА_8, зокрема, управління податків і зборів з фізичних осіб, управління аудиту (а.с.49).

Отже, жодних обмежень щодо здійснення повноважень ОСОБА_8 апеляційним судом не встановлено, а позивачем наявність процедурних порушень в цій частині - не доведено.

Відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських організацій відомостей про заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області ОСОБА_8. як про особу, яка має право діяти без довіреності від імені ГУ ДФС у Луганській області, не нівелює надані заступнику керівника контролюючого органу ПК України та Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254, повноваження на прийняття та підписання податкового повідомлення-рішення.

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо необґрунтованості посилання представника позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на не надання на адвокатський запит копій службових посвідчень та посадових інструкцій осіб, які проводили перевірку.

Матеріалами справи встановлено, що фактична перевірка була проведена 31.10.2018.

Адвокатський запит був направлений 11.01.2019 (а.с.10).

Згідно відповідей від 22.01.2019 та 17.01.2019 відповідачами були надані запитувані документи та роз`яснені причини ненадання певного переліку документів, які були зазначені в запиті адвоката. У відповіді відповідачем-2 було роз`яснено, що копії службових посвідчень та посадових інструкцій осіб не надані, оскільки це є інформація з обмеженим доступом, оскільки документи мають службову інформацію (а.с.11, 22-23).

Позивачем та її представником не надано доказів оскарження дій відповідачів в цій частині та визнання ненадання інформації в повному обсязі протиправним.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 81.1 статті 81 ПК України непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Таким чином, непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) документів є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Як встановлено матеріалами справи, факту недопуску до проведення фактичної перевірки не було, фактична перевірка була проведена, про що був складений відповідний акт.

Зазначені обставини спростовують позицію представника позивача стосовно того, що фактична перевірка була проведена неуповноваженими особами.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Апеляційна скарга також не містить інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених в цій справі обставин та, з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах цієї адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскарженого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Король Дмитра Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі № 360/1233/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 03 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т. Г. Арабей

І. Д. Компанієць