Справа № 320/3497/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року Справа № 320/3497/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Улибіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення КДКА м. Києва від 13.06.2019 р. № 143 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Також позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення його позову шляхом зупинення дії індивідуального акта - рішення КДКА м. Києва від 13.06.2019 р. № 143 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю строком на 1 рік.

Зазначена заява вмотивована тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення або навіть унеможливлення ефективного захисту або поновлення його порушених прав та законних інтересів, оскільки в разі дії оскаржуваного ним рішення КДКА до розгляду судом спору в цій справі по суті матиме для нього негативні наслідки, а саме призведе до порушення його права на працю, дострокового розірвання клієнтами з ним договорів про надання правової допомоги та необхідності повернення отриманих ним гонорарів за адвокатські послуги, вплине на його репутацію, призведе до позбавлення його засобів існування, оскільки адвокатська діяльність є єдиним джерелом його доходу.

Разом з тим, позивач також зазначив, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та дружина, з якою він перебуває в цивільному шлюбі.

Крім того, позивач наполягав на наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного ним рішення КДКА, а саме: прийнято некомпетентною особою, з порушенням з порушенням процедури розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку, за його відсутності та з порушенням принципу безсторонності та неупередженості.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року зазначену заяву було задоволено та зупинено дію рішення дисциплінарної палати КДКА м. Києва від 13.06.2019 р. № 143 до набрання рішенням по справі законної сили.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд виходив з того, що в даному випадку наявні передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , що в його провадженні, як адвоката, перебуває понад 20-ти цивільних та кримінальних справ, у межах яких позивачем укладено договори про надання правової допомоги, у багатьох з яких розгляд в судах призначено на найближчий час, що усунення заявника від участі в них в якості захисника призведе до порушення прав осіб на правову допомогу та його права на здійснення незалежної професійної діяльності і гарантованого Конституцією України права на працю, оскільки позивач фактично буде позбавлений можливості надавати професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити позивачу в застосуванні відповідних заходів забезпечення його позову, наполягаючи на відсутності правових підстав для цього та стверджуючи, що позивачем не надано доказів очевидної небезпеки, що таким рішення право позивача на здійснення адвокатської діяльності обмежується лише на 1 рік, а також, що він є засновником та підписантом АО «Всеукраїнське адвокатське об`єднання» і це, на думку апелянта, свідчить про можливість отримання ним іншого доходу, та що судом не наведено обґрунтування порушення прав позивача.

Крім того, апелянт зазначає, що судом не було прийнято до уваги, що зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення КДКА може порушити права та інтереси інших осіб, зокрема ОСОБА_2 , щодо якого позивачем, за твердженням апелянта, незаконно складено адміністративний протокол, що зупинення дії спірного рішення призведе до уникнення позивачем від дисциплінарної відповідальності, і що застосовані судом заходи забезпечення позову в цій справі є рівнозначними вирішенню спору по суті.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що в цьому випадку відсутні передбачені ст. 150 КАС України підстави для забезпечення позову, що ухвалу суду першої інстанції прийнято за неповного та неправильного з`ясування обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження, установлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на наявності правових підстав, прямо передбачених ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, які були встановлені судом першої інстанції, зазначаючи про необґрунтованість доводів апелянта та про те, що в АО «Всеукраїнське адвокатське об`єднання» він працював лише 2,5 місяців з 16.01.2018 р. по 30.03.2018 р., що його єдиним доходом на час звернення до суду з цією заявою є дохід від здійснення індивідуальної адвокатської діяльності і що органами адвокатського самоврядування неодноразово змінювався період, на який зупинено його адвокатську діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснює індивідуальну адвокатську діяльність на підставі свідоцтва від 29.01.2004 р. НОМЕР_1.

13.06.2019 р. Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури м. Києва винесено рішення № 143 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за одноразове порушення ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики і застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю на строк один рік.

Відповідні відомості внесені в Єдиний державний реєстр адвокатів України.

У провадженні адвоката ОСОБА_1 перебуває понад 20-ти цивільних та кримінальних справ, в межах яких позивачем здійснюється надання правової допомоги на підставі відповідних договорів. Більшість з цих справ перебуває на стадії судового розгляду.

На утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нормативно-правове регулювання.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У ч. 1 ст. 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Статтями 152-154 КАС України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову, порядок її подання та розгляду судом.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 КАС України, яка закріплює підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи його забезпечення в адміністративному процесі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Головною метою його застосування є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за наявності хоча б однієї з умов, передбачених ст. 150 КАС України, зокрема встановлених судом ще до розгляду відповідного позову по суті заявлених позовних вимог на підставі обґрунтованої заяви та доданих до неї матеріалів.

Зупинення дії оскаржуваного рішення, як один із способів забезпечення позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а є одним із способів судового захисту і тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті та не є підставою для звільнення позивача від виконання встановленого законом обов`язку після скасування таких заходів у випадку відмови у задоволенні позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

У свою чергу, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони законних інтересів позивача від можливих порушень з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, у ч. 2 ст. 150 КАС України законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми вимагає встановлення судом на цій стадії лише ймовірності («може») ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989 р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Тож, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, не погоджуючись з прийнятим КДКА м. Києва рішенням, реалізував своє право на звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позов у порядку, передбаченому адміністративним процесуальним законодавством.

При цьому, аналізуючи наявність передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, адміністративний суд зазначає, що позивач здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, реалізуючи тим самим своє конституційне право на працю, на момент вирішення судом першої інстанції питання щодо вжиття заходів забезпечення позову в цій справі в його провадженні, як адвоката, перебувало понад 20-ти цивільних та кримінальних справ, у межах яких позивачем укладено договори про надання правової допомоги, що більшість справ, в яких він надає правову допомогу перебувають на стадії судового розгляду, судом призначено відповідні засідання, в яких він, у відповідності до взятих на себе зобов`язань перед клієнтами, повинен здійснити представництво їх інтересів.

Крім того, саме від здійснення індивідуальної адвокатської діяльності позивач отримує дохід, який ним задекларований у порядку, визначеному законодавством. Доказів наявності у позивача будь-яких інших джерел доходу суду не надано.

Також, апеляційний суд приймає до уваги й те, що на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей.

Зазначені обставини у їх сукупності переконують судову колегію в тому, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі шляхом зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення КДКА може призвести до порушення його конституційного права на працю, суттєво вплинути на майнове становище, ділову репутацію та виконання ним батьківських обов`язків з утримання неповнолітніх дітей, що істотно ускладнить або навіть унеможливить здійснення ефективного захисту та поновлення його прав і законних інтересів, в разі визнання їх судом порушеними та задоволення цього позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні прямо передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову, щодо яких позивач звернувся до суду з цією заявою, у визначений ним спосіб, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Аналізуючи доводи апелянта про те, що невжиття заходів забезпечення позову, які застосовано судом, не могло ускладнити виконання судового рішення в цій справі або перешкодити поновленню прав чи інтересів позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, вищезазначені обставини щодо здійснення позивачем представництва інтересів клієнтів більше, ніж за 20-ма договорами, його участі у відповідних судових засіданнях, єдиного джерела доходу та утримання неповнолітніх дітей, підтверджуються відповідними доказами у справі /виокремлені матеріали а.с.127-190/.

Натомість, наведені доводи апелянта та його посилання на те, що позивач отримує дохід від АО «Всеукраїнське адвокатське об`єднання» як засновник та підписант, не підтверджуються жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Водночас, відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не наведено обґрунтування порушення прав позивача, спростовуються матеріалами справи, зокрема безпосередньо оскаржуваною ухвалою суду.

Доводи апелянта про те, що судом не було прийнято до уваги, що зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення КДКА порушує права та інтереси конкретної особи - ОСОБА_2 , щодо якого позивачем, не відповідає вимогам співмірності, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Так, закріплена законодавцем категорія співмірності застосованих заходів забезпечення позову є оціночним поняттям, яке передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову ОСОБА_1 відповідають предмету заявлених ним позовних вимог та не виходять за межі принципу співмірності та адекватності.

При цьому, посилання апелянта на те, що зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення КДКА порушує права та інтереси конкретної особи - ОСОБА_2 , на підставі звернення якого щодо позивача порушено дисциплінарне провадження, є необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами і навіть з доводів апелянта не вбачається, яким чином зупинення дії оспорюваного рішення КДКА впливає чи може вплинути на коло прав та/або законних інтересів вказаної особи.

Твердження апелянта про те, що застосовані судом заходи забезпечення позову в цій справі є рівнозначними вирішенню спору по суті, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, приймаючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції перевірялася виключно наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, прямо передбачених ст. 150 КАС України, протиправність/правомірність оскаржуваного рішення КДКА не перевірялася і може бути встановлена тільки на підставі з`ясування всіх фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, що здійснюється судом при ухваленні рішення за результатами розгляду позовних вимог по суті.

Доводи апелянта про те, що зупинення дії спірного рішення КДКА призведе до уникнення позивачем дисциплінарної відповідальності, оскільки застосований ним захід діє до певної дати, є безпідставними, оскільки жодної дати та/або конкретного періоду, на який позивачу зупинено право на заняття адвокатською діяльністю в цьому рішенні КДКА не встановлено /виокремлені матеріали а.с.28/.

Надаючи оцінку всім доводам апелянтів та особи, яка приєдналася до апеляційної скарги, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову ОСОБА_1 відповідають вимогам ст.ст. 150, 151 КАС України, є виваженими, обґрунтованими та співмірними з метою, на досягнення якої вони спрямовані, та наслідками, що можуть настати, і доводи апелянта не спростовують правомірності їх застосування.

Отже, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 серпня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді