Справа № 640/6035/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 серпня 2019 року № 640/6035/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К. при секретарі судового засідання Мині І.І. за участі представників сторін: від позивача - Рибченко Н.М., від відповідача - Гайдай В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі-відповідач/ ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.01.2018 №.

Позовні вимоги вмотивовані протиправністю висновків акту перевірки, на яких ґрунтується оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки доходи у 2016 році позивач не отримував та не був зобов`язаний вести книгу доходів та витрат.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів платника податків -фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, результати якої оформлені актом від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/ (далі -акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки, встановлено порушення платником податків -фізичною особою ОСОБА_1 :

- п. 179.1 ст. 179 розділу IVПодаткового кодексу України, з урахуванням вимог п. 49.2, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві;

- пп. ,168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України, з урахуванням пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164, пп. 174.2.2 п. 174.2 ст. 174 Податкового кодексу України, не задекларовано дохід у вигляді вартості дарованих грошових коштів у сумі 182929,61 грн., відповідно занижено та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в загальній сумі 9146,48 грн.;

- пп. 1.2, пп. 1.3 п. 16-1 Підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік в розмірі 2743,94 грн.

Не погоджуючись з вказаними висновками акту перевірки, позивачем подані до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві заперечення на акт від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.01.2019 №11/26/15/42-02-07 висновки акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/ залишено без змін.

На підставі акта перевірки від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/ та з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 №, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 510 грн.

Позивач не погоджуючись з вказаним податковим повідомлення-рішенням, вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп.164.2.10 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Положеннями п.174.6 ст.174 Кодексу визначено, що об`єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

При цьому, підпунктом "ґ" пункту174.1 статті174 Кодексу визначено, що об`єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на: готівку або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських і небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю.

Таким чином, кошти, які зберігаються на рахунках, відкритих у банківських і небанківських фінансових установах, віднесено до об`єктів дарування.

За приписами підпункту "в" пункту 176.1 статті 176 Кодексу платники податку зобов`язані, зокрема, подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим. Аналогічні обов`язки закріплені у пункті 179.2 статті 179, згідно з якою платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 179.2 статті 179 Кодексу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом; від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу; у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.

Отже, у будь - якому випадку отримання доходу, крім зазначених вище, подання декларації є обов`язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 квітня 2016 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір дарування коштів на депозитному рахунку, що зареєстрований в реєстрі за №473.

Також, між сторонами укладений договір про внесення змін до договору дарування грошових коштів на депозитарному рахунку від 05.04.2016 за реєстровим №473 від 06.04.2016, зареєстрований в реєстрі за №501.

Кошти за вказаним депозитним договором були розміщені ОСОБА_2 в ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" згідно договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року.

За умовами договору №486 від 05.04.2016 року, договору №201 від 06.04.2016 позивач змінював ОСОБА_2 у правовідносинах між нею та ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК", що визначені умовами договору №225D-642304.

Водночас, 05 квітня 2016 року постановою Правління Національного банку України №234 "Про віднесення ПАТ "КБ "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" Національним банком України віднесено ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" до категорії неплатоспроможних.

Щодо посилання позивача на те, що останнім дохід отримано не було, тобто подаровані кошти не надійшли в розпорядження, суд зазначає наступне.

До кола оподатковуваного доходу (хоча й оподатковуваного за нульовою ставкою), віднесено грошові заощадження, поміщені до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР) та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992 - 1994 років, погашення яких не відбулося, що успадковуються будь-яким спадкоємцем (підпункт 174.2.1. пункту 174.2 статті 174 ПК України).

Тобто, жодною правовою нормою Податкового кодексу України не передбачено звільнення від оподаткування, не зарахування до складу сукупного оподатковуваного доходу, будь - якого майна, в залежності від можливості розпорядження ним, визнання угод недійсними, тощо.

Суд вважає, що виникнення обставин, якими унеможливлюється отримання доходу, не є підставою для кваліфікації бездіяльності позивача щодо декларування як правомірної, оскільки на момент отримання позивачем права та виникнення обов`язку декларування таких обставин не існувало.

Щодо посилань позивача про розірвання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та за реєстрованим №473 від 05.04.2016 року, укладеного 29.08.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд зазначає, що вказаний договір складений в іншому звітному податковому періоді 2017 році, ніж договір дарування грошових коштів по депозитному рахунку від 05.04.2016 року.

В зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку про правомірність прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019 №, що доводами позовної заяви та матеріалами справи не спростовується.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 03.09.2019.

Суддя С.К. Каракашьян