Справа № 0440/5869/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5869/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року (суддя Кальник В.В.) у справі №0440/5869/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 28.12.2015 р. про відмову ОСОБА_1 , в призначенні державної соціальної допомоги особам з інвалідністю;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради призначити ОСОБА_1 , державну соціальну допомогу, як особі з інвалідністю, згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам».

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що рішенням Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 28.12.2015р., про яке їй стало відомо 12.06.2018 р. з листа відповідача, позивачці було відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги, як особі з інвалідністю, згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам». Підставою відмови відповідачем визначено те, що у відповідності до п.5 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 р. № 261, для отримання права на державну соціальну допомогу інвалідам, крім того, що позивачка має бути визнана інвалідом в установленому порядку, потрібно, щоб вона була малозабезпеченою особою. Такий висновок відповідача позивачка вважала хибним, оскільки норми Порядку не можуть встановлювати інші підстави призначення державної соціальної допомоги, ніж ті, які встановлені Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам». Оскільки останнім прямо не передбачена одночасна наявність двох ознак - інвалідності та малозабезпеченості заявника, оскаржуване рішення відповідача, за позицією позивача, не грунтується на законі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018

року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство, яке визначає підстави та порядок призначення соціальної допомоги особам, які є інвалідами і не одержують пенсію, прямо передбачено те, що такі особи мають бути малозабезпеченими. Оскільки у спірному випадку відповідачем було встановлено те, що позивачка не відноситься до категорії малозабезпечених осіб, то суд першої інстанції вказав на правомірність відмови у призначенні соціальної допомоги позивачці.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В апеляційній скарзі позивачка наводить свою позицію про те, що Закон не визначає одночасної наявності таких двох ознак для призначення соціальної допомоги як інвалідність та малозабезпеченість особи, у зв`язку з чим вказує на незаконність висновків суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного рішення відповідача. Крім цього, позивачка посилається на те, що суд не взяв до уваги, що до складу сім`ї позивачки входили і інші особи, що впливало на правильне визначення доходу, а відповідно і для визначення того чи є позивачка малозабезпеченою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обгрунтованість. Фактично позиція відповідача полягає у тому, що обов`язковою умовою для призначення соціальної допомоги є встановлення факту того, що особа відноситься до категорії малозабезпечених. Оскільки у спірному випадку було встановлено те, що позивачка не відноситься до малозабезпечених осіб, то у відповідача були відсутні підстави для призначення їй соціальної допомоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 13.08.2015 року ОСОБА_1 , 1968 року народження, була встановлена друга група інвалідності.

12.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг та надала декларацію про доходи та майновий стан, довідку про склад сім`ї.

28.12.2015 року Управлінням соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради прийняте рішення про відмову у призначенні соціальної допомоги, у зв`язку із тим, що середньомісячний сукупний дохід перевищує рівень забезпечення прожиткового мінімуму сім`ї.

Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради листом від 03.10.2017 року № 06-11/847, на звернення ОСОБА_1 щодо відмови в призначенні пенсії, повідомило те, що за результатом проведеного розрахунку, на підставі поданих нею документів, було встановлено, що ОСОБА_1 не є малозабезпеченою особою, оскільки її середньомісячний сукупний дохід за період з 01.05.2015 року по 31.10.2015 року становив 1099 грн. 69 коп., а прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у 2015 році встановлено - 1074 грн. 00 коп.

Не погодившись з відмовою у призначенні соціальної допомоги ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду. При цьому, підставами позову було визначено те, що Закон України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» не визначає одночасної наявності таких двох ознак для призначення соціальної допомоги як інвалідність та малозабезпеченість особи, а застосований відповідачем Порядок №261 не може встановлювати інші підстави призначення державної соціальної допомоги, ніж ті, які встановлені Законом.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Спеціальним Законом, який визначає правові засади надання державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам є Закон України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" (у редакції чинній на час звернення позивача із заявою про призначення соціальної допомоги), державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" (у тій же редакції), громадяни України, які досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону або є інвалідами і не одержують пенсію та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" (у тій же редакції) державна соціальна допомога згідно із цим Законом призначається особі, яка:

1) досягла віку, встановленого статтею 1 цього Закону та не має права на пенсію відповідно до чинного законодавства або визнана інвалідом в установленому порядку;

2) не одержує пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності";

3) є малозабезпеченою особою (крім інвалідів, зазначених у пункті 4 цієї частини);

4) є інвалідом I групи, середньомісячний сукупний дохід якого не перевищує 115 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вказаної норми права можливо дійти висновку про те, що державна соціальна допомога за цим Законом може бути призначена особі, яка досягла віку, встановленого статтею 1 цього Закону та не має права на пенсію відповідно до чинного законодавства або визнана інвалідом в установленому порядку, за умови того, що вона не одержує пенсію або інші соціальні виплати, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та є малозабезпеченою (остання умова не стосується інвалідів І групи).

Аналогічні умови призначення державної соціальної допомоги, в частині малозабезпеченості особи, яка претендує на призначення такої допомоги, визначені і Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №261 від 02.04.2005р. (у редакції чинній на час звернення позивача із заявою про призначення соціальної допомоги).

Отже твердження позивача про те, що Закон України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» не визначає одночасної наявності таких двох ознак для призначення соціальної допомоги як інвалідність та малозабезпеченість особи, а застосований відповідачем Порядок №261 не може встановлювати інші підстави призначення державної соціальної допомоги, ніж ті, які встановлені Законом, є безпідставними.

У спірному випадку, на час звернення із заявою про призначення державної соціальної допомоги, позивачці була встановлена інвалідність ІІ групи; остання не отримувала пенсію або інші соціальні виплати, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", але поданні нею документи про доходи не дозволяли визнати її малозабезпеченою особою.

Так згідно з пунктом 3 Порядку № 261 (у редакції чинній на час звернення позивача із заявою про призначення соціальної допомоги) до малозабезпечених осіб, що мають право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державну соціальну допомогу на догляд, належать особи, середньомісячний сукупний дохід яких за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням допомоги, не перевищує прожитковий мінімум, визначений для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 261 (у тій же редакції), для визначення права на соціальну допомогу застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено з 1 вересня 2015 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 1074 грн. 00 коп.

Пукнтом 26 Порядку № 261 (у тій же редакції) передбачено, що середньомісячний сукупний дохід особи для визначення права на призначення соціальної допомоги та допомоги на догляд обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу сім`ї на кількість членів сім`ї, які включаються до її складу.

До складу сім`ї включаються: чоловік, дружина, діти, які перебувають на їх утриманні, віком до 18 років; діти - студенти вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації та професійно-технічних навчальних закладів з денною формою навчання віком до 23 років, які не мають власних сімей, у тому числі ті, що одержують стипендію, незалежно від того, де вони проживають (разом з батьками чи перебувають на навчанні в іншому населеному пункті); особи, шлюб яких не зареєстровано, якщо вони разом проживають та ведуть спільне господарство; усиновлені діти, які проживають з усиновителями.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, для призначення соціальної допомоги сукупний дохід сім`ї особи з інвалідністю у 2015 році повинен був становити не більше ніж 1074 грн. 00 коп. на кожного члена сім`ї.

Згідно поданої позивачем для призначення державної соціальної допомоги декларації про доходи та майновий стан сукупний дохід сім`ї позивача, яка складається з трьох осіб, за останні 6 місяців становив 19794,35 грн.

Таким чином, середній дохід одного члена сім`ї з розрахунку на один місць становить 1099 грн. 68 коп. (19794,35:6:3).

З цих підстав суд першої інстанції обгрунтовано погодився з позицією відповідача про те, що позивач не є малозабезпеченою особою, оскільки середній дохід одного члена сім`ї на місяць перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлений у листопаді 2015 року (1074 грн. 00 коп.).

Отже за наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для призначення позивачці державної соціальної допомоги на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам».

В апеляційній скарзі позивачка також посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що до складу її сім`ї входили і інші особи, що впливало на правильне визначення доходу, а відповідно і для визначення того чи є позивачка малозабезпеченою.

З приводу таких аргументів позивачки суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що по-перше: таких підстав заявленого позову позивачкою визначено не було. А у відповідності до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. По-друге: висновок про середній дохід одного члена сім`ї позивачки відповідачем зроблено з огляду на документи (декларації про доходи, довідки про склад сім`ї), які були подані позивачкою та в яких зазначено про кількість членів її сім`ї. В-третіх, позивачкою не було надано доказів того, що фактичний склад її сім`ї був іншим, ніж той, який зазначений у довідці про склад сім`ї.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі №0440/5869/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному поряду у випадках та строки, передбачені ст.328, 329 КАС України.

Вступна та резолютивна частини проголошені 29.08.2019р.

Повний текст постанови складено 30.08.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк