Справа № 761/19776/19
Суддя: Савицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/478/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПП у м.Києві ДПП НП України про адміністративне правопорушення, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди, у якому просить: скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1070673 від 15.04.2019 року; зобов`язати керівництво патрульної поліції довести до всього особового складу суть офіційного роз`яснення, викладеного у Рішенні Конституційного Суду України від 24.12.2015 року № 7-рп/2014; зобов`язати керівництво патрульної поліції застосувати дисциплінарне стягнення до інспектора патрульної поліції УПП у м.Києві ДПП НП України Щербини М.С. за незнання норм законів; стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди в сумі 27,03 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його було притягнуто до відповідальності з недотриманням встановленого порядку, постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що 15.04.2019 року о 15 год. 46 хв. позивач, керуючи транспортним засобом марки «Ford», модель «C-MAX TREND», номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги біля будинку № 32 в місті Києві, не мав при собі полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1«ґ» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст. 126 КУпАП. Разом з тим, оскільки позивач не визнав порушення, що ставилось йому за вину, зазначив, що не порушував ПДР України та відповідачем не було вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для вирішення її в точній відповідності з законом, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Ухвалою від 11.06.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольни їх у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву на позов не подав.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 15.04.2019 року інспектора патрульної поліції УПП у м.Києві ДПП НП України Щербина М.С. виніс відносно позивача постанову, якою притягнув останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що позивач 15.04.2019 року о 15 год. 46 хв. позивач, керуючи транспортним засобом марки «Ford», модель «C-MAX TREND», номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги біля будинку № 32 в місті Києві,не мав при собі полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1«ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст. 126 КУпАП.

З огляду на неправомірність дій інспектора патрульної поліції , позивач 17.04.2019 року звернувся зі скаргою до УПП у м.Києві ДПП НП України, в якій просив скасувати вказану постанову та довести до всього особового складу суть офіційного роз`яснення, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 24.12.2015 року № 7-рп/2014.

За результатами розгляду скарги позивача заступником начальника УПП у м.Києві ДПП НП України Євдокимовим Д.А. винесено рішення, яким вирішено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1070673 від 15.04.2019 року залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Також у ній зазначено, що інспектором патрульної поліції у постанові була допущено технічна помилка щодо зазначення посадової особи, яка її винесла, однак на думку суду вказана помилка не впливає на обставини викладені у вказаній постанові

Вимоги пункту 2.1«ґ» ПДР України встановлюють, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач в своєму адміністративному позові вказав, що ПДР України не порушував, оскільки він є інвалідом війни 3-ої групи, має право на пільги встановлені законодавством України, на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом та у відповідності до положень ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також роз`яснень, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 24.12.2015 року № 7-рп/2014, звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Разом з тим позивач зазначив, що оскільки інспектор патрульної поліції не врахував його пояснення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо того, що він не повинен мати при собі полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на думку позивача інспектором патрульної поліції було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та не вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, положеннями п.13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 24.12.2015 року № 7-рп/2014, в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Таким чином судом встановлено, що позивач як інвалід війни 3-ої групи, який керував транспортним засобом, що належить його дружині ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, тобто на правовій підставі, не повинен при собі мати полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що не зважаючи на те, що згідно зі ст. 251 КУпАП доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у постанові, винесеній відповідачем, не надано будь-якої оцінки поясненням позивача.

Разом з тим, суду взагалі не надано доказів вчинення позивачем правопорушення зазначеного у постанові від 15.04.2019 року, в порядку ст. 251 КУпАП, а саме щодо фіксування зазначених подій технічними приладами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, чи інших документів.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що інспектором патрульної поліції в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що норми ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, на думку суду, в даному випадку є недоведеним.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, в порушення вказаних вимог, відповідачем не було вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для її правильного вирішення.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, відповідач не надав суду будь-яких доказів в обґрунтування правомірності своїх дій, відзив на позов, із викладенням заперечень проти нього, не подав.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, враховуючи, що дії інспектора патрульної поліції УПП у м.Києві ДПП НП України Щербини М.С. щодо винесення оскаржуваної постанови є неправомірними, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у частині вимог про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, а тому вважає за необхідне скасувати винесену інспектором патрульної поліції УПП у м.Києві ДПП НП України Щербиною М.С. постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1070673 від 15.04.2019 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення.

Крім того, оскільки позивачем не доведено та під час розгляду справи не встановлено будь-яких неправомірних дій керівництва патрульної поліції щодо недоведення до всього особового складу суть офіційного роз`яснення, викладеного у Рішенні Конституційного Суду України від 24.12.2015 року № 7-рп/2014 та незастосування дисциплінарне стягнення до інспектора патрульної поліції УПП у м.Києві ДПП НП України Щербини М.С., що свідчили б про порушення прав саме позивача, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в даній частині вимог.

При цьому з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з тим, стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано, в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю зазначеного суб`єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується, а тому позов у даній частині вимог також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1070673 від 15 квітня 2019 року, винесену інспектором патрульної поліції 7 роти 5 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Щербиною М.С., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

В решті вимог адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: