Справа № 160/3124/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Справа № 160/3124/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Наталії Василівни
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з посади лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 згідно підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
- зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 залишити старшого солдата ОСОБА_1 на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення, виплачене в меншому, ніж належало розмірі за весь період, протягом якого старший солдат ОСОБА_1 мала на нього право.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 30.09.2018 року у військовій частині НОМЕР_1 проведено організаційно-штатні заходи, внаслідок яких відбулось скорочення посад військовослужбовців, у тому числі і посади лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти. Про скорочення займаної посади та переміщення на нижчу посаду мене було усно повідомлено за 2 тижні. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313, яким ОСОБА_1 переміщено з посади лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти на посаду начальника бібліотеки клуба, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач переміщуючи ОСОБА_1 на нижчу посаду не пропонував їй рівнозначну посаду, жодного рапорту на прийняття посади начальника бібліотеки клубу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не писала та письмової згоди на переміщення на нижчу посаду не давала. Більш того, зважаючи на допущену несправедливість та незаконні дії керівництва є необхідність зобов`язати відповідача виплатити грошове забезпечення, виплачене в меншому, ніж належало розмірі за весь період, протягом якого старший солдат ОСОБА_1 мала на нього права, видати наказ про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з посади лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 згідно підпункту «г» пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 залишити старшого солдата ОСОБА_1 на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 07 травня 2019 року поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
27 червня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313 було прийнято правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства. Також зазначено, що звільнити позивача з підстави скорочення штатів або проведенням організаційних заходів не було можливим, оскільки позивач має дитину віком до 18 років та жодного рапорту з цього питання від позивача не надходило.
03 липня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову. Також, позивач зазначила, що своїми діями відповідач порушив умови контракту про проходження громадянами України військової служби, а також у відповідача була можливість призначити позивача на вакантну рівнозначну посаду.
09 липня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких було підтримано аналогічну правову позицію викладену у відзиві на позов та зазначено, що всі дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України. Щодо вакантної посади зазначив, що станом на 06.03.2019 року на наявну вакантну посаду у службі охорони державної таємниці на той час було надано письмову згоду на розміщення військовослужбовця, який проходив навчання у навчальному центрі та після його закінчення був спланований до призначення, про що позивача під час бесіди з начальником стройової частини була попереджена, тому солдата ОСОБА_2 було зараховано до списків особового складу частини і був призначений на посаду "спеціаліста служби охорони державної таємниці" наказом від 04.02.2019 року.
09 липня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу № 160/3124/19 до судового розгляду по суті на 01 серпня 2019 року.
Позивач під час судового засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила задовольнити адміністративний позов.
Представник відповідача заперечила в задоволенні позовних вимог та зазначила про правомірність наказу про переміщення позивача та дій відповідача.
В судовому засіданні оголошено перерву до 15 серпня 2019 року для надання додаткових доказів та пояснень.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надала до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача.
Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що перешкоди для розгляду справи, передбаченні статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.04.2011 року 173 Територіальним центром комплектування (м. Дніпро) ОСОБА_1 призвано на військову службу за контрактом до Збройних Сил України та направлено для проходження фахової підготовки до 2 Окремого навчального центру спеціалізованого зв`язку (м. Миколаїв) за військово-обліковою спеціальністю ВОС-909 за найменуванням «Електронна апаратура кодування та спеціального зв`язку», де ОСОБА_1 проходила навчання в період з 13.04.2011 року по 16.09.2011 року.
06 жовтня 2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 110 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти (тарифний розряд 6).
У спільній директиві МОУ та ГШ ЗСУ від 04.05.2018 року № Д-322/1/7/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2018 році» було визначено згідно із п. 3 «дозволити уточнити зміни штатної чисельності» та відповідно до Плану додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2018 році, затвердженого вищезазначеним документом перевести на інший штат до 30.09.2018 року.
Так, 30.09.2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 313 ОСОБА_1 переміщено на посаду начальника бібліотеки клубу (тарифний розряд 5), у зв`язку зі скороченням посад військовослужбовців.
22 грудня 2018 року ОСОБА_1 направлено рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 з проханням роз`яснити перспективи подальшого розміщення.
13 березня 2019 року командиром військової частини НОМЕР_1 на рапорт ОСОБА_1 від 22.12.2018 року було повідомлено, що відповідно до підп. 3 п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, призначення військовослужбовців на посади здійснюється на нижчі посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.
Також, 13.02.2019 року ОСОБА_1 було направлено на електронну адресу Міністерства оборони України звернення щодо сприяння у вирішенні питання відносно незаконного переміщення ОСОБА_1 на нижчу посаду.
За дорученням Міністерства оборони України на звернення ОСОБА_1 від 13.02.2019 року начальником Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України було надано відповідь № 116/9/КЦ/4/1273 від 06.03.2019 року, в якій зазначено, що переміщення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду у службі охорони державної таємниці не було можливим, оскільки на той час вже було надано письмову згоду на розміщення військовослужбовця, який проходив навчання у навчальному центрі та після його закінчення був спланований до призначення.
Листом від 07 березня 2019 року за №1045 ТВО Командира військової частини НОМЕР_1 також повідомлено позивача, що при призначенні з посади лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти (тарифний розряд 6) на посаду начальника бібліотеки клубу (тарифний розряд 5) командуванням частини не було допущено порушень вимог чинного законодавства.
Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України в зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, проходженням військової служби у Збройних Силах України здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Пунктом 82 Положення № 1153/2008 визначено, що призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду
Відповідно до п. 95 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, переміщені з вищих посад на нижчі, у подальшому просуваються по службі з дотриманням вимог, передбачених пунктом 83 цього Положення, а понижені у посаді в дисциплінарному порядку, - також після зняття дисциплінарного стягнення.
Військовослужбовець, який був призначений на нижчу посаду у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у подальшому призначається на посаду, що є рівнозначною або, за умови перебування у резерві, вищою за посаду, яку військовослужбовець заміщував до переміщення, без додержання принципу послідовності та без урахування строку перебування на посаді, на яку він був призначений у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Пунктом 110 Положення № 1153/2008 визначено, що призначення на посади, що належать до номенклатури посад нижчої посадової особи, здійснюється наказами тих командирів (начальників), до номенклатури призначення яких належать посади, з яких переміщуються військовослужбовці.
Так, п. 118 Положення № 1153/2008 передбачено, що під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання.
У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони: призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь); зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення; звільняються з військової служби у встановленому порядку (у разі відсутності згоди призначення на нижчі посади більше ніж на один ступінь або відсутності згоди переміщення на посади у випадках, визначених абзацами третім - п`ятим пункту 112 цього Положення).
Крім того, наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).
Згідно із п. 4.28 Інструкції, нижчими на один ступінь посадами, на які може бути призначений військовослужбовець у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, вважаються посади, рівнозначні найближчій нижчій посаді у конкретному підрозділі, де проходив службу військовослужбовець до проведення організаційних заходів, а в разі відсутності в цьому підрозділі нижчих посад - на нижчих посадах в інших підрозділах. Під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення військових посад, переважне право на призначення надається військовослужбовцям з вищою кваліфікацією і вищою оцінкою службової діяльності.
При рівних показниках в оцінці службової діяльності і кваліфікації перевага в призначенні надається військовослужбовцям: які є одруженими та мають двох і більше утриманців; у сім`ях яких немає інших працюючих членів сім`ї; які мають тривалий досвід військової служби, але не набули ще права на пенсію за вислугу років; які навчаються у навчальних закладах; які є учасниками бойових дій, інвалідами війни та особами, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; які є авторами винаходів і раціоналізаторських пропозицій; які внаслідок проходження військової служби отримали каліцтво або захворювання; які проходили строкову військову службу - протягом двох років з дня звільнення їх зі строкової служби.
Перевага в призначенні може надаватись також іншим військовослужбовцям, якщо це передбачено законодавством України.
Згідно із п. 4.11 Інструкції, рівнозначною посадою з меншим обсягом роботи вважається посада, виконання обов`язків за якою пов`язані: з меншою кількістю або відсутністю підлеглого особового складу; з меншою кількістю або відсутністю зразків озброєння і військової техніки, що перебувають в експлуатації, на обслуговуванні чи на збереженні; з меншим обсягом або відсутністю матеріальної відповідальності; з меншим обсягом або відсутністю особливо важливих завдань; з нижчою формою допуску до державної таємниці.
Рівнозначною посадою з меншим обсягом роботи може бути також посада, що не визначає боєздатність військової частини, посада в підрозділах забезпечення, а також посада, що не передбачає класної кваліфікації або знання і використання іноземної мови.
У спільній директиві МОУ та ГШ ЗСУ від 04.05.2018 року № Д-322/1/7/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2018 році» було визначено згідно із п. 3 «дозволити уточнити зміни штатної чисельності» та відповідно до Плану додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2018 році, затвердженого вищезазначеним документом перевести на інший штат до 30.09.2018 року.
Так, з урахуванням викладених приписів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до службових характеристик ОСОБА_1 від 18.11.2016 року та від 05.10.2017 року, остання за час виконання посадових обов`язків зарекомендувала себе як сформований спеціаліст, який ефективно та старанно виконує роботу, звертає увагу на деталі, точно виконує накази, уміє розуміти їх суть. Рекомендована до зарахування до Резерву для просування по службі на посаду старшого спеціаліста служби охорони державної таємниці.
При цьому, суд звертає увагу, що незважаючи на позитивну характеристику та досвідченість позивача, відповідачем на виконання спільної директиви МОУ та ГШ ЗСУ від 04.05.2018 року № Д-322/1/7/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2018 році» було переміщено ОСОБА_1 на посаду начальника бібліотеки клубу (тарифний розряд 5), яка є нижчою у порівнянні з посадою лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти (тарифний розряд 6), яку позивач займала до 30.09.2018 року.
Більш того, слід зауважити, що переміщення ОСОБА_1 здійснювалось на нижчу посаду, тоді як була вакантною посада у службі охорони державної таємниці, що до речі визнається відповідачем.
Відповідач, в свою чергу, зазначає, що переміщення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду у службу охорони державної таємниці не видавалось можливим, з підстав надання письмової згоди на розміщення військовослужбовця, який проходив навчання у навчальному центрі та після його закінчення був спланований до призначення.
Однак, на переконання суду, таке мотивування відповідачем фактичної відмови ОСОБА_1 , у переміщенні на рівнозначну посаду, взагалі не ґрунтується на нормах чинного законодавства, зокрема на приписах п. 4.28 Інструкції, якими визначено, що під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення військових посад, переважне право на призначення надається військовослужбовцям з вищою кваліфікацією і вищою оцінкою службової діяльності.
Так, вочевидь, позивач станом на 30.09.2018 року мала переважне право на призначення її у службу охорони державної таємниці, оскільки вищевказаний військовослужбовець лише проходив навчання у навчальному центрі та не перебував на військовій службі в Збройних Силах України, більш того, не мав освіти за відповідною військово-обліковою спеціальністю.
Належних доказів щодо неможливості розміщення позивача на рівнозначну посаду матеріали справи не містять, в свою чергу, довідка надана відповідачем до суду, що у період з 30.07.2018 року по 07.02.2019 року посади "спеціаліст-оператор служби охорони державної таємниці" у штатно посадовій книзі військової частини НОМЕР_1 не існувало, спростовується відомостями зазначеними відповідачем у відзиві щодо надання письмової згоди на розміщення військовослужбовця, який проходив навчання у навчальному центрі та після його закінчення був спланований до призначення.
Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне дійти висновку, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313 не відповідає критеріям обґрунтованості.
В тому числі, слід зазначити, що у разі відсутності згоди призначення на нижчі посади більше ніж на один ступінь позивач повинен був бути звільнений із військової служби, однак ставлення позивача щодо переміщення на нижчу посаді з`ясовано не було.
З урахуванням зазначеного вище, позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313 підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з посади лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 згідно підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу", суд зазначає наступне.
Так, реалізація суб`єктами владних повноважень своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної дискреції.
У свою чергу, оскільки відповідачем не з`ясовано питання щодо наявності чи відсутності згоди позивача на призначення на нижчу посаду та у зв`язку із не зверненням позивача до відповідача з питання звільнення зі служби, то дана позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.
Відносно позовної вимоги щодо зобов`язання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 залишити старшого солдата ОСОБА_1 на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 , то така вимога, на переконання суду, також є передчасною, та не підлягає задоволенню, з огляду на те, що питання звільнення позивача є не вирішеним та відповідно жодних передумов для зняття ОСОБА_1 з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 не має та станом на момент розгляду справи позивач перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Що стосується зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення, виплачене в меншому, ніж належало розмірі за весь період, протягом якого старший солдат ОСОБА_1 мала на нього право, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді.
У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Пунктом 9 Розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.
До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду.
Одноразові додаткові види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не виплачуються.
З урахуванням викладеного, скасовуючи наказ про переміщення позивача на нижче оплачувану посаду, суд вирішує питання про виплату різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді.
Суд дійшов висновку, що переміщенням на нижчеоплачувану посаду слід уважати період з 30.09.2018 року, оскільки з 30.09.2018 року позивач приступив до виконання службових обов`язків за посадою начальника бібліотеки клубу по 15.08.2019 року, дату скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313, яким старшого солдата ОСОБА_1 переміщено на нижчеоплачувану посаду.
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу різницю за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді за період з 30.09.2018 року по 15.08.2019 року.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді за період з 30.09.2018 року по 15.08.2019 року з урахуванням обов`язкових податків і зборів.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 15 серпня 2019 року.

Суддя Н.В. Боженко