Справа № 2а-5994/09/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2009-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 листопада 2009 року 17:39 № 2а-5994/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б. при секретарі судового засідання Гальченко О.В. вирішив адміністративну справу

за позовом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва
до Дочірнього підприємствоа "Екотехнологія-Сервіс" Товариство з обмеженою відповідальністю "Технопоставка"
про стягнення заборгованості в розмірі 159610,7грн.
за участю представників сторін:

від позивача: Федорова Сергія Федоровича

від відповідача: Шкляревської Людмили Миколаївни

,

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 17 листопада 2009 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова інспекція у Голосіївському районі м.Києва звернулась з позовом до Дочірнього підприємства «Екотехнологія-Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопоставка`про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, що завідомо суперечать інтересам держави і суспільства в розмірі 159610,70грн.

Позовні вимоги мотивовані тим що, громадянином ОСОБА_3 , який відповідно до установчих документів є засновником, директором та головним бухгалтером ТОВ «Технопоставка`було надано пояснення, що про підприємство йому нічого не відомо, дане підприємство він не реєстрував, податкову звітність не підписував, у зв`язку з чим позивач вважає нікчемними договори між ТОВ «Технопоставка» та ДП «Екотехнологія-Сервіс» (далі -Договори), як такі, що укладені з порушенням вимог ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України. За таких умов, позивач вважає, що вказаний правочин був вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, а тому відповідно до ст. 208 ГК України все одержане сторонами за таким правочином підлягає стягненню у дохід держави.

Представник Дочірнього підприємства «Екотехнологія-Сервіс» позовні вимоги заперечуює з огляду на те, що Договори є дійсними, оскільки факт їх укладення та виконання обома сторонами підтверджується належним чином оформленими документами. Крім того, на думку відповідача, позивач не надав доказів, які б підтверджували спрямованість спірного договору на досягнення мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технопоставка`заперечення на позов не надало, явку своїх представників в судове засідання не забезпечило, хоча про час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином. У зв`язку з нез`явленням представників та ненаданням витребуваних доказів розгляд справи відкладався, ухвала про призначення розгляду справи та повістки направлялися відповідачу за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців`з урахуванням вимог ч. 8 ст. 35 КАС України така адреса вважається достовірною, а повістка, направлена за нею, врученою юридичній особі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технопоставка»(Постачальник) в особі директора ОСОБА_3 та Дочірнім підприємством «Екотехнологія-Сервіс»(Покупець) в особі директора Куделіна А.В. , були укладені договори поставки від 03.01.2006р. №03/01-2, від 03.07.2006р. № 03/07-1; від 03.10.2006р. №03/10-1, від 08.11.2006 № 08/11-1 та від 28.11.2006р. №28/11-1, за якими постачальник зобов`язався на умовах договорів поставити, а покупець прийняти та оплатити товар на загальну суму 197423,64грн., включаючи ПДВ 32903,94грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищевказаних договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Технопоставка`передало Дочірньому підприємству «Екотехнологія-Сервіс`товар (електроди та матеріали для зварювання), який був предметом договору та виписало видаткові та податкові накладні.

Кошти за отриманий товар на загальну суму 197423,64грн. були перераховані покупцем на банківський рахунок, що вбачається з Акту від 29.04.2009року № 234/1-23-08-30467281. Розрахунки між підприємствами проведені в повному обсязі.

Державною податковою інспекцією Голосіївського району м. Києва за результатами документальної невиїзної перевірки Дочірнього підприємства «Екотехнологія-Сервіс`з питань правових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Технопоставка» було складено Акт № 234/1-23-08-30467281 від 29.04.2009року (далі -Акт перевірки), яким, зокрема, встановлено порушення пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток за перевіряємий період, а саме І квартал 2006р., ІІІ-ІV квартал 2006р. та порушення пп.пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо заниження податку на додану вартість в період , що перевірявся, у тому числі за січень, липень, жовтень, листопад 2006р.

Як встановлено судом, підставою для висновку позивача про порушення стала встановлена ним нікчемність Договорів на підставі пояснень громадянина ОСОБА_3 , з чого позивач зробив висновок, що підприємницька діяльність ТОВ«Технопоставка`проводилась невстановленими особами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 ГК України якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Як вбачається судом пояснення громадянина ОСОБА_3 жодним чином не встановлюють наявність протиправного умислу, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, при укладенні договорів поставки від 03.01.2006р. №03/01-2, від 03.07.2006р. № 03/07-1; від 03.10.2006р. №03/10-1, від 08.11.2006 № 08/11-1 та від 28.11.2006р. №28/11-1

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 р. N 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як вбачається судом, з наявних матеріалів справи, на момент розгляду справи, підписання спірних договорів поставки, актів виконаних робіт та податкових накладних, юридична особа ТОВ «Технопоставка`не була припинена, доказів існування вироків суду у кримінальних справах, якими б встановлювався факт фіктивного підприємництва, позивачем не надано, керівником вказаного підприємства значиться ОСОБА_3 .

За таких умов, суд приходить до висновку, що наявність у сторін при укладенні Договорів протиправного умислу, завідомо суперечного інтересам держави і суспільства, не може бути підтверджені лише зазначеними поясненнями громадянина ОСОБА_3 та думкою позивача про відсутність у ТОВ«Технопоставка`основних фондів і трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності.

В той же час, договори поставки не є такими, що суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки виконання зазначених робіт не потребує ліцензії, інших законодавчих обмежень стосовно укладення відповідних договорів судом не встановлено, а належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у сторін за договорами поставки від 03.01.2006р. №03/01-2, від 03.07.2006р. № 03/07-1; від 03.10.2006р. №03/10-1, від 08.11.2006 № 08/11-1 та від 28.11.2006р. №28/11-1 мети, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, позивач не надав.

Твердження позивача про те, що сторони за договорами прагнули настання протиправних наслідків у вигляді несплати податків, що потягнуло б за собою збитки у великих розмірах для державного бюджету, не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 ГК України якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання за Договорами поставки виконанні сторонами у повному обсязі, що підтверджується відповідними документами, виписками банку, про які позивач зазначає у своєму акті перевірки від 29.04.2009року №234/1-23-08-30467281

Всі суми, віднесені відповідачем до податкового кредиту, підтверджені податковими накладними, оформленими відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 165 від 30.05.1997р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037. Відповідні суми ПДВ позивачем сплачені в вартості виконаних робіт, що підтверджується платіжними дорученнями з відмітками банку про їх виконання.

За таких умов, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність у Дочірнього підприємства «Екотехнологія-Сервіс`з Товариством з обмеженою відповідальністю «Технопоставка» умислу на укладення Договорів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Спірний договір був укладений відповідачами з метою здійснення передбаченої законодавством підприємницької діяльності, зобов`язання за ним виконані сторонами належним чином, а тому не можуть розглядатись як нікчемні з мотивів їх завідомої суперечності інтересам держави і суспільства.

Крім того, згідно з ст. 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Частиною 1 ст. 208 ГК України передбачено, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Положення ч. 1 ст. 208 ГК України відповідають ст. 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Виходячи з вище викладених норм вбачається, що стягнення в дохід держави одержаного за господарським зобов`язанням, вчиненим з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, передбачене ч. 1 ст. 208 ГК України, є конфіскаційною санкцією, яка стягується виключно на підставі рішення суду, а тому підпадає під законодавче визначення адміністративно-господарської санкції та є такою санкцією за своєю юридичною сутністю.

Відповідно до ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено судом, Державна податкова інспекція у Голосіївському районі м. Києва при зверненні до суду з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства «Екотехнологія-Сервіс`та Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопоставка» в дохід держави коштів, одержаних за договорами поставки, вчинених з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не дотримано вимог ст. 250 ГК України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Натомість, Дочірнього підприємства «Екотехнологія-Сервіс`довело суду правомірність укладення та виконання спірних договорів поставки від 03.01.2006р. №03/01-2, від 03.07.2006р. № 03/07-1; від 03.10.2006р. №03/10-1, від 08.11.2006 № 08/11-1 та від 28.11.2006р. №28/11-1, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Федорчук А.Б.