Справа № 120/2022/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 вересня 2019 р. Справа № 120/2022/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни розглянувши у письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, б. 63, м. Вінниця, 21027)

про: визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу № 2-7067/15-19-СГ від 13.05.2019 року, виданого відповідачем у не наданні позивачеві дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту) та зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона разом із іншими громадянами через свого представника звернулась до відповідача про надання їй дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності за кадастровим номером :01:002: 0595 (землі запасу, загальна площа: 32,5468 га), орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із заявників окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Баланівка, Баршадського р-ну, Вінницької обл., додавши до свого клопотання ряд необхідних документів. Проте спірним наказом відповідач відмовив позивачеві у наданні дозволу. Свою відмову мотивував тим, що земельна ділянка, яка зазначена на графічному матеріалі рішеннями сесії Баланівської сільської ради від 02.06.2001 року, 04.05.2000 року, 02.06.2001 року та від 26.11.2001 року передана в постійне користування іншим особам з урахуванням того, що земельні ділянки перебувають у відкритому і безперервному користуванні громадян на підставі ст. 119 та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Разом з тим, згідно листа від 20.05.2019 року на адвокатський запит, відповідач повідомив, що земельна ділянка перебуває у державній власності. За таких обставин, на думку позивача, відповідач в оскаржуваному наказі вказав на обставини, які не ґрунтуються на вимогах закону та є помилковими, тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 01.07.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 23.07.2019 року. Одночасно цією ухвалою витребувано у відповідача належним чином завірене клопотання позивача від 02.04.2019 року з приводу заявленого позову із відповідними до нього додатками та всі інші документи (докази), на які здійснює посилання відповідач при наданні відмови, яка оформлена наказом від 13.05.2019 року, а також належним чином завірену копію технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, а саме земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0595 , належним чином завірену копію поземельної книги, яка відкрита на земельну ділянку за рішенням сесії Баланівської сільської ради від 02.06.2001 року, 04.05.2000 року, 02.06.2001 року та від 26.11.2001 року із відповідними до них додатками. У позивача витребувано належним чином завірену копію адвокатського запиту від 09.05.2019 року.

12.07.2019 року за вх. № 36118 представником позивача через канцелярію суду подано заяву, до якої додано належним чином завірену копію витребуваного адвокатського запиту.

16.07.2019 року за вх. № 36791 представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити у задоволенні даного позову. Відзив мотивовано тим, що відповідно до ч. 1-4 ст. 22, ч. 6, 7 ст. 118, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.2016 року за № 1391/29521, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 року № 308, земельна ділянка, що є зазначеною на графічних матеріалах згідно рішень Баланівської сільської ради від 02.06.2001 року, 04.05.2000 року та від 26.11.2001 року є наданою в користування іншим особам з урахуванням того, що земельні ділянки перебувають у відкритому і безперервному користуванні на підставі ст. 119 та ч. 7 ст. 118 ЗК України. Земельна ділянка, частину якої бажає отримати у власність позивач, знаходиться у користуванні інших осіб, що підтверджується листом відділу у Бершадському районі відповідача від 08.07.2019 року № 532/404-19-0.27 та листом Баланівської сільської ради Баршадського району від 20.05.2019 року № 242, в якому зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0595 була надана в користування громадянам для ведення особистого селянського господарства згідно рішень сесії Баланівської сільської ради 23 скликання 16 сесії від 02.06.2001 року та 23 скликання 11 сесії від 04.05.2000 року, та знаходиться в їх користуванні по даний час. Крім того, відповідач вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що відповідачем не було звернуто уваги на правові висновки Верховного суду України від 10.12.2013 року № 21-358а13, від 07.06.2016 року № 820/3507/15, від 11.10.2016 року № 806/3787/13-а, так як дані рішення стосуються саме отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Вважає безпідставною та необґрунтованою відповідач й позовну вимогу ухвалити окрему ухвалу за порушення вимог закону та скерувати її до Держгеокадастру для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, так як з обставин справи не вбачається ніяких порушень виконання законодавства України.

18.07.2019 року за вх. № 37099 представником відповідача через канцелярію суду були подані витребувані ухвалою від 01.07.2019 року належним чином завірені копії документів.

22.07.2019 року за вх. № 37765 представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 23.07.2019 року у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засідання, призначеному на той самий час в Сьомому апеляційному адміністративному суді.

У судовому засіданні 23.07.2019 року представник відповідача, при вирішенні питання щодо відкладення судового засідання на іншу дату згідно вказаного вище клопотання, поклалась на розсуд суду. Судове засідання відкладено на 13.08.2019 року.

У судовому засіданні 13.08.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Судове засідання відкладено на 02.09.2019 року.

02.09.2019 року до суду представником позивача надана відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає, що право постійного користування не оформлено у відповідності до вимог законодавства. Відповідачем до матеріалів справи не надані належні та допустимі докази того, що спірна земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні. Листи сільської ради не є належними доказами у розмумінні вимог КАС України.

У судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, справу розглянути у порядку письмового провадження. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

02.04.2019 року позивач разом з іншими громадянами через свого представника звернулась до відповідача із клопотанням надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, за кадастровим номером :01:002: 0595 (землі запасу, загальна площа 32,5468 га), орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із заявників окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Баланівка Бершадськлого р-ну Вінницької обл.. Додатково позивач повідомила, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вона не скористалась.

09.05.2019 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до відповідача, зокрема, щодо надання інформації про земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0595 з приводу того, чи відноситься вона до земель запасу; що стало підставою для її формування; чи відкрита на ній поземельна книга; чи перебуває вона в користуванні або власності. Крім того, представник позивача просив надати відповідне підтвердження наданої інформації.

Відповідач за результатами розгляду клопотання наказом № 2-7067/15-19-СГ від 13.05.2019 року відмовив позивачеві у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Баланівської сільської ради Бершадського р-ну Вінницької області із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відмова мотивована тим, що відповідно до ч. 1-4 ст. 22, ч. 6, 7 ст. 118, ч. 4 ст. 122 ЗК України, Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015 року № 14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2015 року за № 177/26622, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 року № 308, земельна ділянка, що є зазначеною на графічних матеріалах згідно рішень сесій Баланівської сільської ради від 02.06.2001 року, 04.05.2000 року, 02.06.2001 року та від 26.11.2001 року є наданою в користування іншим особам з урахуванням того, що земельні ділянки перебувають у відкритому і безперервному користуванні громадянами на підставі ст. 119 та ч. 7 ст. 118 ЗК України.

20.05.2019 року за вих. № 29-22333/0-992/6-19 відповідач, розглянувши адвокатський запит, надіслав представнику позивача лист, в якому повідомив, що запитувана земельна ділянка перебуває в користуванні громадян для ведення особистого селянського господарства згідно рішення 16 сесії 23 скликання від 02.06.2001 року та рішення 11 сесії 23 скликання від 04.05.2000 року Баланівської сільської ради Бершадського району, зареєстрована в Державному земельному кадастрі від 30.11.2013 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності (за межами населених пунктів) Бершадського району. Відповідач також зазначив, що поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної земельної ділянки, а номером Поземельної книги - кадастровий номер земельної ділянки.

Не погоджуючись із прийнятим наказом позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У ст. 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства, що становить не більше 2 гектар.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Ст. 118 Земельного кодексу України визначається порядок безоплатної приватизації земельних ділянок.

Ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 - 6 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

У відповідності до вимог ст. 79-1 ЗК України зазначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

За приписами ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм доводить, що громадяни можуть набути права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності виключно за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Для цього такі громадяни мають звернутись з відповідним клопотанням до уповноважених органів. До клопотання додають визначені документи. Суб`єкт владних повноважень, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до своїх повноважень, розглядає таке клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

При цьому, законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Ними згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України можуть бути невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік не передбачає виключень, розширеного тлумачення та є загальним для всіх. Відмова з інших, не передбачених у вказаному вище переліку, причин є незаконною.

Одночасно, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

У свою чергу, зміст ст. 118, 122 ЗК України свідчить про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до відповідача з клопотанням щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту). До вказаного клопотання були надані усі необхідні документи. Відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, пославшись на те, що зазначена земельна ділянка перебуває у відкритому і безперервному користуванні інших оіб.

Суд зазначає, що вказана відмова не передбачена вичерпним переліком, визначеним ст. 118 ЗК України

Таким чином, відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, не визначених у чинному законодавстві, відповідно така відмова є протиправною.

Відмовляючи у наданні дозволу на розробку технічної документації, відповідач виходив з того, що рішеннями сесій Баланіської сільської ради від 02.06.2001 року, 04.05.2000 року та 02.06.2001 року вказана земельна ділянка була надана в користування громадянам для ведення особистого підсобного господарства та знаходиться в їх користуванні на час складання оскаржуваного наказу.

Разом з тим, згідно положень ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Під час розгляду справи відповідачем не надано до суду доказів звернення осіб, визначених у рішеннях Баланівської сільської ради від 02.06.2001 року, 04.05.2000 року та 02.06.2001 року, про передачу відповідної земельної ділянки у власність.

Крім цього, у судовому засіданні представник відповідача не заперечувала проти того факту, що право постійного користування громадян не оформлено належним чином у відповідності до вимог діючого законодавства.

Таким чином, перебування відповідної земельної ділянки у користуванні інших осіб, за відсутності відомостей про набуття ними права постійного користування не підпадає під визначений ст. 118 ЗК України перелік підстав, за яких відповідач має право відмовити у задоволенні відповідного клопотання позивача.

Крім того, суд враховує, що земельна ділянка щодо якої позивач має намір отримати дозвіл на розробку технічної документації знаходиться за межами села Баланівка та починаючи з 2013 року перебуває у державній власності в розпорядженні відповідача, яким було проведено її інвентаризацію та присвоєно кадастровий номер. Жодних рішень між відповідачем та Баланівською сільською радою або з особами, визначеними в рішеннях Баланівської сільської ради від 02.06.2001 року, 04.05.2000 року та 02.06.2001 року, щодо користування зазначеною вище земельною ділянкою стороною відповідача суду не було надано.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на Указ Президента України «Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі проведення земельної реформи» від 14.04.2000 року № 584/2000, з огляду на наступне.

У відповідності до вказаного рішення сільські, селищні ради своїми рішеннями на підставі заяв працівників соціальної сфери та пенсіонерів з їх числа та інших громадян відповідних сіл чи селищ надавали у користування земельні ділянки із земель резервного фонду, рілля для ведення особистого підсобного господарства у постійне користування, без оформлення відповідної документації із землеустрою. Водночас, суд звертає увагу, що у відповідності до положень законодавства, що діяло на момент передачі цих земельних ділянок у користування, таке речове право повинно було бути належним чином оформлене та зареєстроване.

Суд акцентує увагу, що документація із землеустрою та документація на речові права не є тотожною, адже перша стосується безпосередньо характеристик земельної ділянки, тоді як друга - права власності або право користування особи, якій ця земельна ділянка передана.

В свою чергу, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту передачі земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, у користування іншій особі.

Крім того, суд з наданого відповідачем рішення Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області 23 скликання ІІ сесії від 04.05.2000 року, яким безпосередньо й здійснювалась передача земельних ділянок особам без оформлення документації із землеустрою, не може встановити, що саме запитувана позивачем земельна ділянка дійсно є переданою за цим рішенням. Адже у ньому лише зазначено прізвище, ім`я, по-батькові особи та розмір земельної ділянки, яка їй надавалась. Жодних інших ідентифікуючих відомостей земельної ділянки не вказано.

За таких обставин, суд доходить висновку, що спірний наказ є протиправним, відповідно позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про скасування наказу № 2-7067/15-19-СГ від 13.05.2019 року щодо ненадання позивачеві дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акта індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акта індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправним наказу № 2-7067/15-19-СГ від 13.05.2019 року, відповідно вказана позовна вимога також підлягає задоволенню, як похідна.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, суд зазначає наступне.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області є похідною від попередніх позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 2-7067/15-19-СГ від 13.05.2019 року щодо не надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою задоволено, відповідно необхідним та належним для відновлення порушених прав та інтересів позивача є зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Оцінюючи доводи позивача щодо постановлення окремої ухвали, суд враховує, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Водночас, постановлення окремої ухвали є правом суду, а не його обов`язком.

Враховуючи встановлені обставини справи та характер спірних правовідносин, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Щодо зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вирішуючи питання щодо зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає за доцільне відмітити, що КАС України передбачає загальні і спеціальні способи судового контролю. Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають у розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців. Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 287 КАС України. Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 382 та 383 КАС України, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

В свою чергу, суд також вказує, що застосування заходів судового контролю є правом, а не обов`язком суду. Про доцільність застосування таких заходів суд вирішує в кожній конкретній ситуації окремо з огляду на характер спірних правовідносин, сторін, а також ймовірну можливість невиконання особою, не на користь якої ухвалено рішення, приписів суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність застосування до відповідача такого заходу судового контролю як подання звіту. Разом з тим, у суду немає жодних доказів, що свідчили б про можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі.

За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість та недоведеність вимоги про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд прийшов до висновку про недоцільність застосування до відповідача такого заходу судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 768 грн. 40 коп..

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України та ст. 2, 9, 77, 78, 241, 245, 246, 249, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу № 2-7067/15-19-СГ від 13.05.2019 року щодо не надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту) та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7067/15-19-СГ від 13.05.2019 року щодо не надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари, на території Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, вул. Келецька, б. 63, м. Вінниця, 21027) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, вул. Келецька, б. 63, м. Вінниця, 21027)

Суддя Маслоід Олена Степанівна