Справа № 558/375/19
Суддя: Олексюк А.О.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 558/375/19
номер провадження 2-а/558/9/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року Демидівський районний суд

Рівненської області

в складі:

одноособово суддя Олексюк А.О.,

секретар судових засідань Савкова Г.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 .П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України, про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Демидівського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що 20 січня 2019 року відносно нього інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України старшим сержантом поліції Васютою В.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 156597 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, згідно якої зазначається про те, що він в цей же день, 20 січня 2019 року, о 12 годині 02 хвилини на 33 км автодороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне в с. Березовичі, Володимир-Волинського району Волинської області, керував автомобілем марки «FORD FOCUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 при наявності дорожнього знака 5.45 рухався зі швидкістю 77 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість вимірювалася приладом «Трукам ТС000798».

З вказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною, оскільки в той день дійсно керував автомобілем на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне в с. Березовичі Володимир-Волинського району Волинської області, та побачив патрульний автомобіль поліції. Проїжджаючи повз поліцейських його ніхто не зупиняв, а він керував автомобілем зі швидкістю 50-60 км/год. Його рух автомобілем був зафіксованим на відеореєстратор, що знаходиться в його автомобілі. Через дві хвилини його наздогнав патрульний автомобіль поліції та він зупинився. Коли до нього підійшли поліцейські, то повідомили, що він допустив порушення Правил дорожнього руху та перевищив швидкість руху в населеному пункті, оскільки їхав зі швидкістю 77 км/год. Він просив надати йому докази того, що саме його автомобіль їхав в населеному пункті з перевищеною швидкістю руху, але, повідомивши, що швидкість вимірювалася приладом «Трукам», для огляду зафіксоване таким приладом порушення йому не надали. Після цього відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 156597 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

30 січня 2019 року позивач звертався до суду з позовом до інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого сержанта поліції Васюти В.М. про скасування вище вказаної постанови. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2019 року позов було задоволено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року дане рішення було скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову позивачу відмовлено. Підставою скасування даного рішення стало те, що позивач звернувся до позовом до неналежного відповідача, зокрема відповідачем по справі повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Крім того, позивач ОСОБА_1 пояснив, що з постановою не погоджується, оскільки порушень Правил дорожнього руху не допускав. Крім того, його не було зупинено на місці нібито вчиненого порушення, а поліцейський патруль наздогнав його автомобіль на відстані 4-5 км за населеним пунктом с. Березовичі Володимир-Волинського району Волинської області та від місця, де стояв патрульний автомобіль. Під час винесення постанови серії ВР № 156597 від 20 січня 2019 року відповідачем не було пред`явлено жодних доказів того, що він перевищив швидкість руху, керуючи автомобілем.

З вказаних підстав ОСОБА_1 просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 156597 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України старшим сержантом поліції Васютою В.М. скасувати, а провадження по справі закрити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лейковський М.П. позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити та додатково пояснив, що на час винесення оскаржуваної постанови та в ході розгляду справи судом, відповідачем не було надано будь-яких доказів, що свідчили б про перевищення допустимої швидкості позивачем ОСОБА_1 під час керування автомобілем. Наданий відповідачем відеозапис, відзнятий приладом «Трукам», не підтверджує вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху та не дає можливості ідентифікувати транспортний засіб, що був зафіксований таким приладом. Крім того, інспектором поліції даний прилад, як видно з відеореєстратора, знаходився в нього в руках та не був закріплений стаціонарно. Патрульний автомобіль стояв без проблискових маячків.

Відповідач представник Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України в судове засідання не з`явився двічі, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення чи розгляд справи у їх відсутності представник на адресу суду не направив ( а.с. 26,27, 31).

Заслухавши пояснення позивача і його представника, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази по справі за внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

30 серпня 2019 року за клопотанням позивача судом було винесено ухвалу про визнання поважною причину пропуску процесуального строку та поновлення пропущеного позивачем процесуального строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, що 20 січня 2019 року інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України старшим сержантом поліції Васютою В.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 156597 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, згідно якої зазначається про те, що ОСОБА_1 20 січня 2019 року о 12 годині 02 хвилини на 33 км автодороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, в с. Березовичі, керував автомобілем марки «FORD FOCUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 при наявності дорожнього знака 5.45 рухався зі швидкістю 77 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість вимірювалася приладом «Трукам ТС000798» (а.с. 34-35/.

Ч. 1 ст. 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото-, і кінозйомки, відеозапису.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фото, пояснення свідків тощо. Сам по собі опис адміністративного правопорушення у постанові про накладення адміністративного стягнення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

В іншому випадку, є підстави вважати, що застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не було надано до суду доказів, що підтверджували б факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, представник відповідача до суду не з`явився, жодних доказів не подав, відзиву на позов також не подав.

Разом з тим, досліджений в судовому засіданні відеозапис з відеореєстратора автомобіля, яким керував позивач, підтверджує пояснення позивача та містить відомості про те, що позивач поліцейським був зупинений за межами населеного пункту. Крім того, такий відеозапис свідчить про те, що погодні умови та дорожня обстановка дозволяли забезпечити належну фіксацію порушень у разі їх виявлення, прилад, яким вимірювалася швидкість знаходився в руках поліцейського та не був закріплений стаціонарно, крім того поліцейськими не було надано на місці зупинки транспортного засобу можливості водієві ОСОБА_1 пересвідчитись в достовірності даних приладу щодо швидкості руху його автомобіля, зокрема її перевищення.

Положення ч. 3 ст. 62 Конституції України визначають, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення; відповідачем не доведено у передбаченому законом порядку правомірність винесення оскаржуваної постанови та не підтверджено це відповідними доказами, а також не доведено наявності в діях ОСОБА_1 порушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В порушення вимог ст. 245, ст. 280 КУпАП, при розгляді справи відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України старшим сержантом поліції Васютою В.М. неповно з`ясовано обставини справи; не допитано очевидців події та в матеріалах справи відсутні докази про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, спростовується дослідженими доказами по справі, а тому постанова від 20 січня 2019 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, оскільки прийнята без достатнього обґрунтування (належних доказів), що підтверджували б вчинення адміністративного правопорушення.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилався на Загальні положення Правил дорожнього руху, положення ст.ст. 283, 288, 289 КУпАП, які обґрунтовано підлягають застосуванню при вирішенні спору між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вказаних обставини справи та наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України, про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити повністю.

Постанову серії ВР № 1565597 від 20 січня 2019 року інпектора 3-ї роти батальйону патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції НП України старшого сержанта поліції Васюти Володимира Миколайовича про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (жителя АДРЕСА_1 ) за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень скасувати, а провадження у вказаній справі - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено 03.09.2019 року.