Справа № 640/14490/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів про забезпечення адміністративного позову

03 вересня 2019 року м. Київ № 640/14490/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправними та скасування, рішення про застосування штрафних санкцій (недоїмки), вимоги про сплату боргу (недоїмки), податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (надалі - відповідач) адреса: 04053, місто Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 5А, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій (недоїмки) № від 05.07.2019 року у сумі 1190 грн. 00 коп.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 05.07.2019 року зі сплати Єдиного внеску в сумі 690 966 грн. 82 коп.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.07.2019 року у сумі 850 грн. 00 коп.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.07.2019 року у сумі 510 грн. 00 коп.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.07.2019 року: на 323 361 грн. 63 коп.

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 05.07.2019 року у сумі 225 605 грн. 87 коп.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.07.2019 року у сумі 1 грн. 00 коп.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.07.2019 року на суму 69 706 519 грн. 55 коп., у тому числі за основним зобов`язанням на 55 765 215 грн 64 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 13 941 303 грн 91 коп.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на суму 10 080 грн. 00 коп., у тому числі за основним зобов`язанням на 8400 грн 00 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1680 грн 00 коп;

- визнати протиправним та скасувати наказ №1032 від 16.05.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

28 серпня 2019 року представником позивача до Окружного адміністративного суду міста Києва подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії:

- рішення про застосування штрафних санкцій (недоїмки) № від 05.07.2019, яким позивачу виставлено вимогу про сплату штрафних санкцій за неподання, не своєчасне подання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» у сумі 1190,00 грн;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 05.07.2019 зі сплати єдиного внеску в сумі 690966,82 грн;

- податкового повідомлення-рішення № від 05.07.2019, яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 850,00 грн за платежем «податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;

- податкового повідомлення-рішення № від 05.07.2019, яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 510,00 грн за платежем «податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;

- податкового повідомлення-рішення № від 05.07.2019, яким позивачу встановлено збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на 323361,63 грн у тому числі за основним зобов`язанням на 258689,30 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 64672,33 грн;

- рішення № від 05.07.2019, яким позивачу встановлено вимогу про сплату 225605,87 грн штрафних санкцій за своєчасне не нарахування єдиного внеску;

- податкового повідомлення-рішення № від 05.07.2019, яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 1,00 грн за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання норм обігу готівки та застосування реєстраторів»;

- податкового повідомлення-рішення № від 05.07.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 69706519,55 грн у тому числі за основним зобов`язанням на 55765215,64 грн та за штрафними санкціями на суму 13941303,91 грн;

- податкового повідомлення-рішення № від 05.07.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на суму 10080,00 грн у тому числі за основним зобов`язанням на 8400,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1680,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може мати наслідком виникнення у відповідача права податкової застави на все майно, яке перебуває у власності позивача, а також на суму боргу будуть нараховуватись пеня та можуть застосовуватись штрафні санкції, тобто існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, на відновлення яких йому необхідно буде докласти значних зусиль.

Сукупність наведених обставин, за твердженнями представника позивача, вказує на існування необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено право відповідача на податкову заставу на все майно позивача, нарахування пені та штрафних санкцій.

Таким чином, вимоги позивача вжити обраних ним заходів забезпечення позову обумовлені можливістю податкової застави на майно, нарахуванню пені та застосуванню штрафних санкцій, з приводу чого суд зазначає наступне.

Застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах позивача про вірогідність вчинення відповідачем вказаних вище дій.

Відтак, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова