Справа № 120/50/19-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження

Справа № 120/50/19-а

27 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Кузьменко Л.В. Франовської К.С.

розглянувши у письмовому провадженні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «МФК» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «МФК» про визнання протиправним рішення про відмову в реєстрації податкової накладної та зобов`язання зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, оскаржив його в апеляційному порядку.

Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам ст.296 КАС України, Сьомим апеляційним адміністративним судом відповідно до ухвали від 15 травня 2019 року залишено апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області без руху. При цьому особі, яка подала апеляційну скаргу, запропоновано в строк протягом десяти днів з моменту отримання ухвали усунути недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою від 10 червня 2019 року апеляційну скаргу повернуто заявнику на підставі ч. 2 ст. 298 КАС України. Ухвала отримана відповідачем 21 червня 2019 року.

З повторною апеляційною скаргою відповідач звернувся 01 липня 2019 року, що підтверджується датою зазначеною на штампі вхідної кореспонденції Сьомого апеляційного адміністративного суду, подавши одночасно клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року, яке мотивоване тимчасовим зупиненням ДКС України операцій на рахунках ДФС, що унеможливлювало сплату судового збору.

Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам ст.296 КАС України, Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02 липня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишив без руху та запропонував апелянту в строк протягом десяти днів з моменту отримання даної ухвали усунути недоліки апеляційної скарги та надати докази сплати судового збору за її подання.

17 липня 2019 року апеляційну скаргу повернуто заявнику на підставі ч. 2 ст. 298 КАС України. Ухвала отримана відповідачем 22 липня 2019 року.

При цьому, в обох випадках апелянт, мотивуючи причини неспроможності сплати судового збору за подання апеляційної скарги, зазначав про факт зупинення ГУ ДКСУ у Вінницькій області проведення платежів за наданими платіжними дорученнями за всіма кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету та економічної класифікації видатків бюджету. В підтвердження вказаного суду надавались листи ГУ ДКСУ у Вінницькій області про арешт рахунків ГУ ДФС у Вінницькій області.

07 серпня 2019 року відповідач втретє звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року.

При цьому апелянтом ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення окружного суду, яке мотивовано тим, що первинне подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції було здійснено в строк, передбачений ст. 295 КАС України, однак враховуючи, тимчасове зупинення ДКС України операцій на рахунках ДФС у відповідності до пункту 29 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року №845, заявник не мав можливості виконати вимоги ухвали апеляційного суду та усунути виявлені недоліки апеляційної скарги шляхом сплати судового збору за її подання.

Розглянувши матеріали справи та доводи вказаного клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Суд в розрізі розгляду питання про поновлення процесуальних строків, звертає увагу на те, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що наведені неї обставини дійсно перешкоджали їй вчасно скористатись наданим їй правом звернення до суду апеляційної інстанції.

У клопотанні відповідач просить суд поновити строк на апеляційне оскарження з посиланням на те, що податковим органом вчинялись всі залежні від нього дії для вчасного оскарження рішення окружного суду, прийнятого в межах даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України від 26 квітня 2007 року та рішення у справі Трух проти України від 14 жовтня 2003 року).

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі Рисовський проти України (заява № 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Посилання відповідача на вжиття ним заходів для апеляційного оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року та повернення його апеляційних скарг у зв`язку із несплатою судового збору, колегія суддів не розцінює як такі, що свідчать про наявність поважних причин пропуску відповідачем встановленого строку для звернення до суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

Верховний Суд в ухвалах від 13.05.2019 по справах №804/15952/15 та №810/1776/17, зазначив, що особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є підставою для поновлення строку оскарження.

Таким чином, у ситуації з державними органами, поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів, тощо. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу належного урядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Зокрема, довготривала процедура погодження та сплати судового збору, блокування рахунків в рамках інших виконавчих проваджень, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02 листопада 2018 року по справі № 817/1371/17, від 05 лютого 2019 року по справі № 826/11314/17, від 02 листопада 2018 року по справі № 816/4651/15 та по справі № 817/1371/17, врахування якої є обов`язковим в силу ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.ч.5, 6 ст.242 КАС України.

З огляду на приписи, зокрема, статті 44 КАС України, відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого, як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Відтак, податковий орган, який в силу наданих йому повноважень, має можливість безпосереднього впливу на процес організації його діяльності, повинен забезпечити належний рівень здійснення претензійно-позовної роботи, а тому зазначені відповідачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження не можна визнати поважними, оскільки вони не пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк, подання апеляційної скарги і не надають права у будь-який необмежений після спливу цього строку час реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Між тим, відповідач вважає за можливе втретє звернутись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, при цьому не обґрунтовуючи належними і допустимими доказами неможливість сплати судового збору протягом такого значного проміжку часу.

Посилання відповідача на блокування рахунків ДФС України у зв`язку з наявністю відкритих виконавчих проваджень колегія суддів відхиляє з підстав, наведених вище.

Крім того, слід вказати, що зазначеним обставинам вже надано оцінку ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року та від 17 липня 2019 року, при цьому в даному випадку при зверненні з апеляційною скаргою відповідачем не надано жодного нового доказу таких обставин.

Разом із тим, неодноразова подача апеляційної скарги з відповідними недоліками та поза межами встановленого законодавством строку, порушує принцип сталості судового рішення, ставить під загрозу відновлення порушених прав та інтересів іншої сторони по справі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначати, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 287 КАС України, та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у вказаному клопотанні не є поважними, а тому суд не знаходить підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року.

Керуючись ст.ст.121, 295, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

у задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України .

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Кузьменко Л.В. Франовська К.С.