Справа № 1740/2494/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7315/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року, ухвалене суддею Махаринець Д.Є. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 1740/2494/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» про визнання дій неправомірними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними дії відповідача під час накладення дисциплінарного стягнення та скасувати постанову Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» про накладення дисциплінарного стягнення від 22.02.2018 року № 100.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.02.2018 року відповідач виніс постанову № 100, якою наклав на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення попередження. В постанові зазначено, що своїми діями позивач допустив порушення вимог п.1 ч. 2 та п.10 ч. 3 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5. Позивач вважає, що порушень правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, які регулюють порядок доступу до глобальної мережі інтернет не допустив. При цьому звернув увагу, що відповідач грубо порушив вимоги чинного законодавства, що регулює порядок накладення дисциплінарних стягнень, оскільки оскаржена постанова прийнята за відсутності позивача на засіданні дисциплінарної комісії, без повідомлення про дату та час засідання. На думку позивача, зазначені у матеріалах дисциплінарної справи докази не доводять вину позивача у вчиненні дисциплінарного правопорушення щодо встановленого порядку відбування покарання.

З цих підстав позивач вважає дії та рішення відповідача протиправними і такими, що порушують його право на свободу та особисту недоторканість. Захист порушеного права, на думку позивача, можливий шляхом визнання дій відповідача щодо притягнення до відповідальності протиправними та скасування постанови відповідача про накладення дисциплінарного стягнення № 100 від 22.02.2018 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначив, що відповідач при прийнятті постанови про накладення дисциплінарного стягнення № 100 від 22.02.2018 року не довів наявність в діях позивача ознак дисциплінарного стягнення. Крім того, відповідач не повідомив позивача про розгляд дисциплінарної справи та про прийняте рішення. Позивач вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував ці обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

З цих підстав позивач вважає, що рішення суду першої інстанції належить скасувати як необґрунтоване та задовольнити адміністративний позов.

Позиція відповідача зводиться до того, що 22.02.2018 року відповідач виніс постанову № 100, якою наклав на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення попередження. В постанові встановлено, що позивач своїми діями допустив порушення вимог п.1 ч. 2 та п.10 ч. 3 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5. Позивач зазначив, що в матеріалах дисциплінарного провадження є розписка про те, що позивач повідомлений про час і місце засідання дисциплінарної комісії. Відповідно до протоколу засідання дисциплінарної комісії від 22.02.2018 року № 6, позивач був присутній на засіданні комісії. За результатами розгляду дисциплінарного провадження, засудженому оголошено про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження. Від отримання копії постанови позивач категорично відмовився, про що відповідач склав відповідний акт. Відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення, яке ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач, ОСОБА_1 , з 30.03.2016 року по 15.05.2018 року тимчасово відбував покарання в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» у зв`язку з розглядом справи в суді.

Згідно з п. 8 розділу ІІ Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 3233/5 від 19.10.2017 року (далі Порядок № 3233/5), з урахуванням розпорядку дня слідчого ізолятора, а також з урахуванням особливостей роботи з різними категоріями ув`язнених та засуджених, в установі розроблений графік роботи інтернет - класу, який функціонує в приміщенні навчального класу, в якому знаходиться відділення ЗОШ № 6.

19.02.2018 року начальник відділення СПС майор внутрішньої служби Герасимчук С.А ОСОБА_2 подав рапорт, в якому доповів про те, що 18.02.2018 року в результаті закінчення часу відведеного на користування глобальною мережею Інтернет засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 запропонував завершити сеанс та прослідувати до камери, однак засуджений відмовився виходити із навчального класу. При цьому засуджений вимагав надати додатковий час на користування, у зв`язку з тим, що засудженому потрібно завершити ознайомлення з ухвалою суду в ЄДРСР, так як вона необхідна для написання касаційної скарги. ОСОБА_1 було надано додатковий час для завершення дії та запропоновано прослідувати до камери. Однак на дану вимогу засуджений відреагував негативно, при цьому поводив себе грубо та зухвало.

Аналогічний рапорт 19.02.2018 року подав молодший інспектор відділу режиму та охорони - старший сержант внутрішньої служби Мущир ОСОБА_3

19.02.2018 року та 21.02.2018 року начальник відділенням СПС - майор внутрішньої служби Герасимчук С ОСОБА_2 А. та молодший інспектор відділу режиму та охорони - старший сержант внутрішньої служби ОСОБА_4 М ОСОБА_5 . надали письмові пояснення аналогічні викладеним в рапортах.

20.02.2018 року відповідач під розписку повідомив позивача про призначення засідання дисциплінарної комісії на 22.02.2018 року о 16 год. 00 хв., одночасно роз`яснив право повідомити адвоката або іншого спеціаліста в галузі права про участь в засіданні дисциплінарної комісії, а також довів порядок оскарження рішення дисциплінарної комісії.

22.02.2018 року старший інспектор відділу режиму і охорони слідчого ізолятора - старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 ., склав висновок по факту порушення вимог режиму відбування покарання засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , в якому рекомендовано за порушення вимог відбування покарання притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1

22.02.2018 року розглянувши матеріали по факту порушення вимог режиму відбування покарання засудженим ОСОБА_1 , дисциплінарна комісія дійшла висновку про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного порушення та вирішила притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 шляхом оголошення попередження.

Постановою начальника СІЗО - начальника арештного дому полковника внутрішньої служби Ткачука Ю.А. від 22.02.2018 року № 100 позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення попередження.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» про накладення дисциплінарного стягнення від 22.02.2018 року № 100 є обґрунтованою та відповідає вимогам чинного законодавства, а факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного порушення є доведеним.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Апеляційний суд, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, встановив те, що 20.02.2018 року відповідач під розписку повідомив позивача про призначення засідання дисциплінарної комісії на 22.02.2018 року о 16 год. 00 хв. (а.с.149).

ОСОБА_1 22.02.2018 року був присутній на засіданні дисциплінарної комісії при розгляді матеріалів дисциплінарної справи щодо застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, про що свідчить протокол № 6 від 22.02.2018 року (а.с. 150-153).

22.02.2018 року в.о. заступника начальника СІЗО з РООР - майор внутрішньої служби Собчук С.М., заступник начальника СІЗО з ІКПЗ - підполковник внутрішньої служби ОСОБА_7 С.О., заступник начальника СІЗО з СВПР - підполковник внутрішньої служби Луцук В.Ю., заступник начальника відділу режиму і охорони капітан внутрішньої служби Лащук С.Ю., начальник ВКВСР - майор внутрішньої служби Бойко І.А., старший інспектор відділу режиму і охорони - старший лейтенант внутрішньої служби Ботунов С.О. склали акт про те, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з постановою про накладення дисциплінарного стягнення та отримання копії постанови.

З цим позовом ОСОБА_1 звернувся 01.10.2018 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

При цьому, апеляційний суд зауважує те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Виходячи з встановлених обставин та наведених міркувань, апеляційний суд вважає, що оскільки про порушення свого права позивач дізнався 22.02.2018 року, з адміністративним позовом звернувся 01.10.2018 року, поважних причин пропуску строку звернення до суду не навів, то адміністративний позов необхідно залишити без розгляду з метою дотримання принципу правової визначеності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про залишення адміністративного позову без розгляду з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 319, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року в справі № 1740/2494/18 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» про визнання дій неправомірними та скасування рішення залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складено 29.08.2019 року