Справа № 160/2800/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2019 року Справа № 160/2800/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТулянцевої І.В.
при секретарі судового засідання за участю: представника позивача представника відповідача Бубенець Т.А. Качури С.В ОСОБА_1 Падалка А.В
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій та скасування постанови, -
27 березня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просить:
- визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни відносно визначення у виконавчому провадженні №58134177 суми виконавчого збору у сумі 267 447 803,80 грн.;
- визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору, винесену 21.01.2019 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською Аліною Леонідівною.
В обґрунтування позову зазначено, що на підставі наказу Господарського суду Київської області №911/1195/18 від 23.11.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Г.І. було відкрито виконавче провадження №58134177, про що було видано дві постанови: від 21.01.2019 року та від 05.02.2019 року. Відмінність між вказаними постановами полягає в тому, що у пункті 3 постанови від 21.01.2019 року (з ідентифікатором доступу) вказано, що стягнення з божника виконавчого збору підлягає в порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», а в постанові від 05.02.2019 року (без ідентифікатору доступу) у пункті 3 зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 грн. Крім того, 19.03.2019 року на адресу ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» надійшла постанова від 21.01.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн. Позивач не погоджується з постановою про стягнення виконавчого збору та вважає дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протиправними, оскільки, визначаючи суму виконавчого збору, виконавець виходив із суми кредитного договору всупереч приписам частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що сума виконавчого збору 10 відсотків визначається саме з суми вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу. Таким чином, на думку позивача саме початкова вартість майна є базою обчислення суми виконавчого збору державним виконавцем при умові фактичного виконання рішення суду та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій та скасування постанови - повернуто позивачу.
Не погодившись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» - задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року в адміністративній справі №160/2800/19 - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
03 липня 2019 року адміністративна справа №160/2800/19 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду оригіналу позовної заяви з додатками для суду та відповідно до кількості учасників справи; оригіннал квитанції про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 05.08.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи з особливостями, визначеними ст. 287 КАС України та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 13 серпня 2019 року о 12:00 год.
13 серпня 2019 року у судовому засіданні оголошена перерва до 21.08.2019 року до 14:00 год.
19 серпня 2019 року на виконання вимог ухвали суду від 05.08.2019 року представником відповідача до суду подано належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №58134177 та відзив на позовну заяву, в якому вказано, що за наказом Господарського суду Київської області про примусове виконання рішення від 23.11.2018 року по справі №911/1195/18 заборгованість перед стягувачем становить 2 674 478 038,00 грн., а тому, керуючись приписами статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем правомірно визначено розмір виконавчого збору.
21 серпня 2019 року у судовому засіданні оголошена перерва до 28.08.2019 року до 12:00 год.
У судовому засіданні 28.08.2019 року оголошено перерву до 04.09.2019 року до 10:00 год.
04 вересня 2019 року у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі із викладених у позові підстав.
Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2018 року у справі №911/1195/18, що набрало законної сили 13.11.2018 року, позов Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок часткового погашення заборгованості Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570) за кредитним договором №19 від 03.03.2009 року (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ідентифікаційний код 00032106) в сумі заборгованості 2 674 478 038,00 грн. (два мільярди шістсот сімдесят чотири мільйони чотириста сімдесят вісім тисяч тридцять вісім грн. 00 коп.), звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №15 від 16.03.2009 року, укладеним між Національним банком України та ЗАТ Комерційний банк «Приватбанк», що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі за №473, а саме на наступне нерухоме майно:

- нежиле приміщення офісного призначення блок «А» суспільно-торгового центру, площею 1673,1 кв. м., що знаходиться за адресою: Автономна АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. за реєстраційним номером №1350, на користь Національного Банку України (01601, м.Київ, вул. Інститутська, 9, ідентифікаційний код 00032106).

У вказаному рішенні також встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 21 857 077 (двадцять один мільйон вісімсот п`ятдесят сім тисяч сімдесят сім) грн. 65 коп.

23 листопада 2018 року на виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.09.2018 року у справі №911/1195/18 було видано наказ про примусове виконання рішення суду.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Геннадієм Івановичем на підставі заяви Національного Банку України від 12.12.2018 року було відкрито виконавче провадження №58134177 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 23.11.2018 року у справі №911/1195/18, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2019 року (з ідентифікатором доступу) про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу №911/1195/18, виданого 23.11.2018 року Господарським судом Київської області, у пункті 3 якої зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору, в порядку визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, 21 січня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською Аліною Леонідівною в межах виконавчого провадження ВП №58134177 було винесено постанову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн. Строк пред`явлення вказаної постанови до виконання - три місяці.

Крім того, з наданої копії виконавчого провадження №58134177 судом встановлено, що 14 березня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Геннадієм Івановичем винесено постанову ВП №58134177 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою наказ №911/1195/18, виданий 23.11.2018 року Господарським судом Київської області, повернуто стягувачу. У пункті 2 вказаної постанови передбачено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 14.03.2022 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо визначення у виконавчому провадженні №58134177 суми виконавчого збору у сумі 267 447 803,80 грн. та винесення постанови від 21 січня 2019 року про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина 2 статті 27 Закону № 1404-VIII).

Частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З огляду на вищенаведені норми, державний виконавець при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення зобов`язаний прийняти постанову про стягнення виконавчого збору.

При цьому, при визначенні розміру виконавчого збору, встановленого наведеними нормами Закону № 1404-VIII, державний виконавець повинен виходити із двох критеріїв щодо предмету примусового виконання судового рішення, а саме: стягнення суми заборгованості (10% суми, що підлягає стягненню); вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (10% вартості такого майна).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що підставою для відкриття виконавчого провадження та відповідно для стягнення виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн., є звернення стягнення в примусовому порядку на предмет іпотеки за іпотечним договором №15 від 16.03.2009 року, а саме, нежиле приміщення офісного призначення блок «А» суспільно-торгового центру, площею 1673,1 кв. м., що знаходиться за адресою: Автономна АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. за реєстраційним номером №1350, на користь Національного Банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ідентифікаційний код 00032106).

При цьому, ПрАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодавець згідно Іпотечного договору №15 від 16.03.2009 року не виконав умови кредитного договору №19 від 03.03.2009 року щодо повернення кредиту. ТОВ «ФК «Фінілон» виступає майновим поручителем за невиконання вимог позивальника перед Національним Банком України.

Так, у рішенні Господарського суду Київської області від 25.09.2018 року у справі №911/1195/18 суд встановив факт переходу права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, який є предметом іпотеки і який було передано позичальником (ЗАТ КБ «Приватбанк») в іпотеку НБУ в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №19 від 03.03.2009 року до ТОВ «ФК «Фінілон».

Отже, предметом примусового виконання судового рішення є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, що належить позивачеві на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 21 857 077,65 грн.

Враховуючи викладене, саме в межах вартості предмета іпотеки позивач, як майновий поручитель, має нести відповідальність перед Національним банком України за невиконання ПАТ «КБ «Приватбанк» основного зобов`язання за кредитним договором №19 від 03.03.2009 року.

Отже, у межах виконавчого провадження на підставі наказу Господарського суду Київської області Господарського суду Київської області від 23.11.2018 року у справі №911/1195/18 державний виконавець повинен був визначити виконавчий збір виходячи з вартості майна боржника, на яке звернено стягнення, із розрахунку 10% вартості такого майна, виходячи із визначеної початкової вартості у розмірі 21 857 077,65 грн., що становить 2 185 707,77 грн. (10% від 21 857 077,65 грн.).

При цьому, є безпідставними та необґрунтованими доводи представника відповідача стосовно того, що за вищенаведеним наказом господарського суду встановлено погашення заборгованості за кредитним договором, а не передача майна стягувачу, з огляду на те, що зазначене спростовується не тільки змістом судового рішення, яке підлягає примусовому виконанню, а й виходячи із того, що предметом примусового виконання за спірним виконавчим провадженням є звернення стягнення на нерухоме майно боржника шляхом його реалізації, встановленої статтею 61 та за частинами 6, 8, 9 статті 61 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі нереалізації майна стягувач має право залишити за собою таке нереалізоване майно, яке передається стягувачу.

Отже, нереалізоване майно може бути передано стягувачу та вказане додатково підтверджує, що у даних правовідносинах, виконавчий збір повинен визначатися саме з вартості майна за частиною 2 статті 27 Закону № 1404-VIII.

Натомість, державним виконавцем у виконавчому провадженні №58134177 у постанові про стягнення виконавчого збору від 21.01.2019 року сума виконавчого збору розрахована виходячи із суми заборгованості по кредитному договору 2 674 478 038,00 грн., що суперечить положенням частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII.

Суд також звертає увагу, що згідно з частиною 5 статті 61 Закону № 1404-VIII, не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Таким чином, вартість реалізованого нерухомого майна може лише зменшуватися у ході його реалізації та може становити 70% від вартості цього майна, а, відповідно, сума виконавчого збору, визначена за початковою ціною такого майна при відкритті виконавчого провадження, відповідає вимогам частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідач не позбавлений можливості, у разі реалізації такого майна за ціною вищою від початкової, додатково стягнути різницю суми виконавчого збору.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо визначення у постанові про стягнення виконавчого збору від 21.01.2019 року ВП №58134177 суми виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн. у зв`язку із чим, вказана постанова підлягає скасуванню.

Що стосується доводів позивача з приводу того, що в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень міститься дві постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58134177, а саме:

- постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2019 року (з ідентифікатором доступу) із викладенням пункту 3 наступного змісту: «Стягнути з боржника виконавчий збір в порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження»;

- постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2019 року (без ідентифікатору доступу) із викладенням пункту 3 наступного змісту: «Стягнути з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 грн.», які були отримані позивачем від виконавчої служби та свідчать про протиправність дій державного виконавця, суд зазначає наступне.

В ході розгляду справи представником відповідача не було надано обгрунтованих пояснень та будь яких доказів, які б свідчили про правомірність прийняття різних за датами та змістом постанов про відкриття виконавчого провадження з №58134177.

Між тим, з копії виконавчого провадження №58134177, залученої до матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження датована 21.01.2019 року і цією ж датою датовані і постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про арешт майна боржника та ін., що свідчить про те, що примусове виконання по виконавчому документу наказ № 911/1195/18 від 23.11.2018 року розпочалось 21.01.2019 року, а тому, інші документи, які, можливо і були винесені державним виконавцем помилково, не мають суттєвого значення для розгляду даної справи, оскільки позивачем не оскаржуються.

Суд також зазначає, що з п. 1 прохальної частини позову вбачається, що позивач просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. відносно визначення у виконавчому провадженні № 58134177 суми виконавчого збору у сумі 267 447 803,80 грн., при цьому не конкретизуючи про які саме документи виконавчого провадження йдеться мова.

В судовому засіданні представником позивача було заявлено, що фактично ними оскаржуються дії державного виконання щодо визначення суми виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн. в одному процесуальному документі постанові про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2019 року ВП № 58134177.

За таких обставин, суд зазначає, що саме постанова про стягнення виконавчого збору від 21.01.2019 року ВП № 58134177 є тим рішенням суб`єкта владних повноважень яке тягне за собою настання правових наслідків для позивача, у зв`язку із чим, права позивача порушуються не діями державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови, а вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність дій відповідача при визначенні у постанові про стягнення виконавчого збору від 21.01.2019 року ВП №58134177 суми виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн., суд встановив, що відповідач діяв не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку із чим, позовні вимоги в частині скасування вказаної постанови підлягають задоволенню.

Розподіл витрат слід здійснити у відповідності до положень частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 246, 250, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» (вул. Січеславська Набережна, б. 29-А, м. Дніпро, 49000, 38920700) до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) про визнання неправомірними дій та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни від 21.01.2019 року у виконавчому провадженні № 58134177 про стягнення виконавчого збору.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» судові витрати у розмірі 10 565,50 грн. (десять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять грн. 50 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева