Справа № 120/2189/19-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

29 серпня 2019 р. Справа № 120/2189/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвина Д.С.

представника позивача: Арустамян А.Е.

відповідача 1, 2: ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання відповідача про закриття провадження у справі

за позовом: ОСОБА_2

до: Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної держаної адміністрації, Держаного реєстратора Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної держаної адміністрації Салецького Ігоря Олександровича

про: визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними реєстраційних дій

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної держаної адміністрації, Держаного реєстратора Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної держаної адміністрації Салецького Ігоря Олександровича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними реєстраційних дій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом начальника Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецьким І.О. від 04.06.2019 №65 зареєстровано статут Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької єпархії Української Православної Церкви у новій редакції із зміною найменування на релігійна організація "Релігійна громада Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України". Керівником релігійної громади став ОСОБА_3 .

Підставою для реєстрації статуту релігійної громади Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької єпархії Української Православної Церкви у новій редакції із зміною найменування на релігійна організація "Релігійна громада Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України" слугувала заява релігійної громади Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької єпархії Української Православної Церкви № 1 від 14.04.2019. Дана заява на ім`я начальника управління у справах національностей та релігій Вінницької ОДА підписана В. ОСОБА_4 як головою загальних зборів та ОСОБА_5 А. Білецькою як секретарем зборів.

Позивач зазначає, що внесення змін і доповнень до статуту шляхом викладення його в новій редакції проведено всупереч порядку, визначеному в чинній редакції статуту релігійної організації "Релігійна громада Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької єпархії Української Православної Церкви". Так, станом на 17.02.2019 діяв і був чинний статут Релігійної громади Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької єпархії Української Православної Церкви у новій редакції (надалі "Статут"), зареєстрованій наказом начальника управління у справах національностей та релігій Вінницької ОДА № 111 від 07.07.2015.

Згідно п. 5.1. зазначеного Статуту зміни та доповнення до цього статуту вносяться на розгляд парафіяльних зборів уповноваженими представниками парафії виключно із згоди єпархіального архієрея і реєструються в тому ж порядку, що і статут.

Згідно п. 2.1. Статуту парафіяльні збори, які за посадою очолює настоятель парафії, є вищим органом управління парафії.

Згідно п. 2.2. Статуту до складу парафіяльних зорів належать священно- та церковнослужителі, засновники парафії, а також миряни, члени даної парафії, які регулярно беруть участь у літургійному житті парафії, відзначаються християнською доброчесністю, досягли повноліття, не перебувають під забороною в священнослужінні, церковним або кримінальним судом загальної юрисдикції.

Згідно п. 2.6. Статуту парафіяльні збори скликаються настоятелем спільно з парафіяльною радою або за розпорядженням єпархіального архієрея у міру потреби, але не рідше , ніж один раз на рік".

Пункт 2.2.4 Статуту визначає повноваження настоятеля.

Уповноваженим представником може вважатися виключно особа, яка має повноваження від парафії, яку представляє настоятель (п.п. 2.23, 2.24. Статуту).

При цьому, жодної вимоги щодо порядку внесення змін до існуючого статуту Релігійної громади відповідачами не дотримано, оскільки були відсутні як уповноважені представники парафії, так і згода єпархіального архієрея, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.

Таким чином, Вінницька ОДА в особі управління у справах національностей та релігій зареєструвала нову редакцію статуту релігійної громади Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької єпархії Української Православної Церкви у новій редакції із зміною найменування на релігійна організація "Релігійна громада Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницько-Барської єпархії Православної Церкви України" з порушенням вимог ст. 8 ч.5, ст. 14 ч.ч. 3,4 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", що зумовлює незаконність наказу №65 від 04.06.2019.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

25.07.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача заперечує проти заявленого позову.

Крім того, відповідачем подано заяву (від 25.07.2019 вх. №38315) про закриття провадження у справі. Мотивуючи свою позицію, відповідачі зазначають, що виходячи з матеріалів позовної заяви, суть порушеного права позивача полягає в тому, що внаслідок прийняття оскаржуваних рішень він позбавлений членства в релігійній громаді з підлеглістю Українській Православній Церкві що є порушенням гарантованого статтею 35 Конституції України права. Таким чином, фактичною підставою звернення позивача із позовом до суду стали не стільки протиправні дії управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації щодо реєстрації статуту релігійної організації у новій редакції, як дії осіб, які скликали загальні збори релігійної громади, прийняли рішення про зміну підлеглості релігійної громади, подали відповідну заяву та протокол управлінню.

Оскаржується таке рішення саме з підстав порушення особами, які подали заяву про реєстрацію змін до статуту, положень закону, статуту в частині дотримання порядку, способу та компетенції проведення загальних зборів 26.01.2019 та 17.02.2019 та саме законності рішення, прийнятого на вказаних зборах, про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях. Тобто, у даному випадку, оскаржуються дії управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації з підстав порушення особами, які надали 05.02.2019 та 25.04.2019 відповідні документи про зміну релігійної організації своєї підлеглості у канонічних та організаційних питаннях. Ці обставини належать до внутрішньої діяльності юридичної особи та визначаються законом та статутом, на підставі якого діє релігійна громада.

Так, згідно пунктом 4 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема, щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Таким чином, наданню правової оцінки діям управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації повинно передувати встановлення та доказування у даному спорі обставин, які є внутрішньою діяльністю релігійної організації. В даному випадку, спір виник саме між членами релігійної громади с. Лука-Мелешківська.

Відповідачі вважають, що позивач звернулась до адміністративного суду за захистом свого цивільного особистого немайнового права на свободу світогляду і віросповідання.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу.

Управління вважає, що спірні правовідносини не є публічно-правовим спором у розумінні КАС України, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного особистого немайнового права позивача.

Крім того, звертають увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові у справі №806/3462/14 від 19 грудня 2018 року.

Також зазначають, що Вінницьким районним судом відкрито два провадження по справі №147/393/19 в якому вирішується питання недійсності рішень загальних зборів зазначеної релігійної громади.

У судовому засіданні відповідач 1, 2 підтримав заявлене клопотання про закриття провадження у справі та просив суд його задовольнити.

Представник позивача заперечила проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі та просила суд відмовити в його задоволенні. Крім того зазначила, що предметом спору у даній справі є наказ Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації №65 від 04.06.2019 та певні реєстраційні дії державного реєстратора Салецького І.О. Видання зазначеного наказу та проведення реєстраційних дій за своєю правовою природою є наданням адміністративної послуги. Таким чином, вважає, що дана справа є публічно-правовим спором і підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства.

Проаналізувавши пояснення сторін, їх доводи та аргументи, правові підстави, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, визначаючись щодо підсудності даного спору, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У відповідності до вимог статті 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону.

Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).

Таким чином, суд звертає увагу, що рішення про зміну підлеглості релігійної громади та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється на загальних зборах цієї громади відповідно до вимог статті 8 вказаного Закону. Це питання належить до виключної компетенції загальних зборів релігійної громади. Загальні збори мають право приймати рішення з усіх питань діяльності відповідної релігійної громади, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів управління (відповідно до вимог статті 98 Цивільного кодексу України).

При цьому, ніхто (включно із священнослужителем чи органами управління громади) не може позбавити загальні збори релігійної громади права прийняти рішення щодо зміни своєї підлеглості.

Згідно положень статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Суд вказує, що у справі, що розглядається, предметом спору є правомірність рішення Управління у справах національностей та релігії Вінницької обласної державної адміністрації щодо реєстрації статусу релігійної організації у новій редакції. Проте оскаржується таке рішення саме з підстав порушення особами, які подали заяву про реєстрацію змін до статуту, положень закону, статуту в частині дотримання порядку, способу та компетенції реєстрації таких змін. Ці обставини належать до внутрішньої діяльності юридичної особи та визначаються статутом, на підставі якого діє релігійна громада. Як вбачається з встановлених обставин, позивач пов`язує проведену реєстрацію змін до статуту, власне з незаконними діями осіб, які подали відповідну заяву та документи відповідачеві.

Фактичною підставою звернення до суду стали не стільки протиправні дії відповідача щодо реєстрації змін до статуту, як дії осіб, які скликали загальні збори, прийняли рішення про зміну підлеглості релігійної громади, подали відповідну заяву та документи відповідачеві.

Суд звертає увагу, що судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

До компетенції адміністративних судів належать публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Це узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

В даному випадку, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ, хоч і мав владні - управлінські повноваження (в частині зареєструвати або відмовити у реєстрації змін до статуту релігійної громади), проте прийнятий факт здійсненої реєстрації обумовлений наданими для такої реєстрації документами. В свою чергу, позивач власне і доводить відсутність повноважень у особи, яка подала заяву та документи для внесення змін до статуту, оспорює порядок та спосіб скликання парафіяльної ради, парафіяльних зборів та право участі у них, повноваження приймати рішення про внесення змін до статуту.

Отже, наданню правової оцінки наказу суб`єкта владних повноважень передує встановлення та доказування у даному спорі обставин, які є внутрішньою діяльністю релігійної організації - Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької єпархії Української Православної Церкви. Окрім того, оскаржуване рішення зачіпає не лише права та інтереси позивача, а й Релігійної громади Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької єпархії Української Православної Церкви.

За таких обставин, суд доходить висновку, що в даному випадку спір виник саме між засновниками, членами релігійної громади Преображення Господнього с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької єпархії Української Православної Церкви та релігійною громадою, яка вирішила змінити канонічне підпорядкування та приєднання до Православної Церкви України, подавши заяву про реєстрацію змін.

Суд звертає увагу, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Зважаючи на викладене, цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а спірні правовідносини не є публічно-правовим спором у розумінні КАС України, оскільки стосуються прав та інтересів учасників релігійної громади на канонічне підпорядкування, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного права позивача. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Такий висновок також узгоджується із постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №120/1309/19-а.

Крім того, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.12.2018 у справі № 806/3462/14 (адміністративне провадження № К/9901/4706/18), та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, згідно з якою при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, суд вказує й на те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За таких обставин, беручи до уваги, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. Суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим, провадження по даній справі підлягає закриттю.

Статтею 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

У свою чергу, суд роз`яснює позивачу, що даний спір підлягає вирішенню у порядку цивільної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 248, 256, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної держаної адміністрації, Держаного реєстратора Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної держаної адміністрації Салецького Ігоря Олександровича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними реєстраційних дій - закрити.

Роз`яснити сторонам, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович