Справа № 448/1144/19
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.08.2019 року м.Мостиська

єун 448/1144/19

провадження № 2-а/448/141/19

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Тхір О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП у Львівській області Безкоровайної Євгенії Миколаївни та Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та зобов`язання до вчинення певних дій,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що постановою інспектора 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Безкоровайною Є.М., його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за вчинення адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Стверджує, що в спірній постанові зазначено про те, що 26.07.2019 року о 15:21:19 год. на 51км а/д «Львів-Шегині», він, позивач, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», реєстр.номер ВС0440НА рухався зі швидкістю 86 км/год.,при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 20 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України.

Вважає, що постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення.

Зазначає, що зупинка інспектором його автомобіля відбулась на 51-му км траси М11, що є за межами населеного пункту Судова Вишня Мостиського району Львівської області. Таке його ствердження ґрунтується на тому, що згідно ПДР України початок та кінець населеного пункту позначаються відповідними дорожніми знаками. Рухаючись автомобілем з м.Яворів Львівської області до м.Мостиська автодорогою Р40, він виїхав з населеного пункту Бортятин, на що вказував знак 5.46 «Кінець населеного пункту». Наблизившись до перехрестя доріг Р40 та М11, він (позивач ОСОБА_1 ) побачив інформаційно-вказівний дорожній знак на синьому фоні 5.47 «Початок населеного пункту», який згідно ПДР України, застосовується для позначення початку населеного пункту, в якому на дорозі, де встановлений цей знак, не діють вимоги Правил дорожнього руху, які регулюють порядок руху у населених пунктах. Згідно цього знаку, населений пункт Судова Вишня знаходиться прямо за перехрестям, ліворуч - напрямок на Львів, праворуч - напрямок на Шегині. Він продовжив свій рух, звернувши на перехресті праворуч в напрямку до Мостиська (де вказівки на наявність населеного пункту немає).

Стверджує, що про вищенаведені обставини, як доказ відсутності в його діях складу правопорушення, він наголошував інспектору. З метою доведення правомірності своїх дій, він повернувся в зворотньому напрямку, щоб ще раз переконатись у відсутності знаку 5.45 «Початок населеного пункту» і переконати в цьому інспектора. В цей час відповідач в супроводі інших інспекторів службовим автомобілем прослідували разом зі ним до початку населеного пункту Бортятин, і також переконались у відсутності зазначеного знаку. Проте, цей факт, як і вищезазначені його аргументи, ним були відхилені, а таке відхилення не вмотивоване у самій постанові.

Покликається на те, що всупереч вимогам ст.268 КУпАП, йому не було оголошено про початок розгляду справи, про відеофіксацію їх спілкування, про його права, передбачені даною нормою, не було роз`яснено права на захист і не надано можливості скористатись правовою допомогою фахівця. Під час його спілкування з відповідачем, інший інспектор щось набирав на пристрої, перебуваючи поруч з ними (згодом з`ясувалось, що це була саме постанова серії ЕАВ №1365908, яку невідома йому особа складала від імені лейтенанта поліції ОСОБА_2 .. Даний факт зафіксовано з відеоматеріалами у справі.

Вказує, що розташування патрульної машини і поліцейських також вважає неправомірним: поліцейські влаштували засідку серед соснових дерев максимально приховавши себе від огляду учасниками дорожнього руху. На його прохання надати для огляду витяг з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки за номером приладу TruCAM 20/20 000683, а також сертифікат на цей прилад, виданий Мінекономрозвитку. відповідач відмовила йому, мотивуючи таку відмову відсутністю зазначених документів.

З огляду на наведене, просив суд спірну постанову скасувати, а справу провадженням закрити. Окрім цього просить відповідача - УПП у Львівській області ДПП вчинити дії по видаленню інформації про нього (позивача ОСОБА_1 ), як особи, що вчинила адміністративне правопорушення, яка внесена в базу даних в Управлінні інформаційно-аналітичного забезпечення Головного Управління поліції у Львівській області.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розгляд справи проводити у його відсутності..

Відповідачі - інспектор роти №2 батальйону №2 УПП у Львівській області Безкоровайна Є.М. та представник Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справ не подавали.

Відзив на позов від відповідачів до суду не надійшов, а тому суд розглядає справу за наявними у справі письмовими доказами.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційне, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.19 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Виходячи з вимог ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Стаття 258 КУпАП передбачає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з ч.1 ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Однак всупереч вказаним вимогам закону, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , поза увагою поліцейського, котрий виніс спірну постанову залишились обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , 26.07.2019 року о 15:21:19 год. на 51км а/д «Львів-Шегині», керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», реєстр.номер ВС0440НА рухався зі швидкістю 86 км/год.,при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 20 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України.

Швидкістю вимірювалася приладом вимірювання швидкості руху Trucam LTI 20/20 000683.

Зазначеною постановою на позивача ОСОБА_1 , накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.2.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Дорожній знак 5.45 ПДР України «Початок населеного пункту» застосовується для позначення початку населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху більше ніж на 20 км/год. передбачена частиною 1 ст. 122 КУпАП.

В постанові зазначено, що позивач перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті, позначеному знаком 5.45 «Початок населеного пункту», однак відсутнє будь-яке зазначення назви населеного пункту.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про національну поліцію», а також Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

До складу автоматичної системи фіксації входить мережа технічних засобів, які монтуються/розміщуються по зовнішньому периметру доріг на об`єктах вулично-дорожньої інфраструктури і будівель, службових транспортних засобах та забезпечують в автоматичному режимі фотозйомку або відеозапис подій, що містять ознаки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розпізнавання номерних знаків транспортних засобів та передачу інформації про зафіксовані події телекомунікаційними мережами до автоматизованої системи обробки даних Національної поліції.

Вимоги до технічних засобів і складу інформаційних файлів та метаданих, що створюються ними, установлюються законодавством у сфері технічного регулювання та стандартизації.

Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення, винесена відповідачем ОСОБА_2 , не може оцінюватися судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст.72 КАС України.

Будь-яких доказів вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачами до суду не надано.

Для підтвердження порушення позивачем ОСОБА_1 , пункту 12.4 Правил дорожнього руху України відповідачі, відповідно до статті 251 КУпАП, мали би надати, зокрема, відеозапис події на якому чітко вбачався б факт правопорушення чи пояснення очевидців даного правопорушення.

Проте, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р.; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р.; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013р.

Водночас, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, оскаржувана постанова є такою, що не відповідає закону, оскільки судом не встановлено з яких саме міркувань виходив інспектор поліції, яким чином давав оцінку та досліджував обставини, на підставі яких прийшов до висновку та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, притягнувши позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною першою ст.293 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову в справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити, - постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122,- скасувати.

При цьому суд враховує, що відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України при обґрунтованості заявлених вимог щодо наявності підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд уповноважений закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому з метою повного відновлення прав позивача ОСОБА_1 , суд вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення щодо нього.

З наведеного вище також вбачається, що підлягає і до задоволення вимога позивача ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача - УПП у Львівській області, вчинити дії по видаленню інформації, якщо така була внесена, про нього, як особи, що вчинила адміністративне правопорушення, яка внесена в базу даних в Управлінні інформаційно-аналітичного забезпечення Головного Управління поліції у Львівській області, або не внесення такої, оскільки судом достеменно встановлено та підтверджено наведеними вище нормами, що оскаржувана постанова є такою, що не відповідає закону.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст.ст.6, 9, 12, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1365908 від 26.07.2019 року, винесену інспектором роти №2 батальйону №2 УПП у Львівській області Безкоровайною Євгенією Миколаївною про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити.

Зобов`язати відповідача - УПП у Львівській області вчинити дії по видаленню інформації про ОСОБА_1 , як особи, що вчинила адміністративне правопорушення 26.07.2019 року за ч.1 ст.122 КУпАП, якщо така інформація внесена в базу даних в Управлінні інформаційно-аналітичного забезпечення Головного Управління поліції у Львівській області та інших підрозділах.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрала законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Повний текст рішення складено 20.08.2019 року.