Справа № 140/2308/19
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2308/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо невиплати доплати до пенсії за період з 01.06.2015 по 30.06.2018, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити виплату доплати до пенсії за період з 01.06.2015 по 30.06.2018 у сумі 245 414, 90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 12.12.2014 року перебуває на обліку у управлінні Пенсійного фонду України у Луцькому районі як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У період з 01.06.2015 року по 30.06.2018 року включно позивачу було припинено виплату пенсії та починаючи 30.06.2018 поновлено. За час її невиплати, відповідачем було розраховано суму доплати до пенсії, яка підлягає до виплати у розмірі 245 414,90 грн., що зазначено у листі від 19.07.2019 №645/Б-01.

З вказаного листа слідує, що доплату не має змоги отримати, оскільки на даний час відсутні нормативні документи, які дають підстави відповідачу та регулюють порядок виплати таких коштів.

Позивач вважає припинення виплати пенсії протиправним, у з в`язку із чим просить суд визнати протиправними дії щодо невиплати доплати до пенсії за період з 01.06.2015 по 30.06.2018, зобов`язати здійснити виплату доплати до пенсії за період з 01.06.2015 по 30.06.2018 у сумі 245 414, 90 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позовну заяву від 23.08.2019 представник відповідача зазначив, що виплата пенсії ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 по 30.06.2018, не могла проводитись органом Пенсійного фонду без підтвердження позивачем, в порядку Постанови № 79, статусу внутрішньо переміщеної особи з Донецької області на проживання/перебування в АДРЕСА_1 . Підтвердження проживання/перебування Позивача по вказаній адресі у періоді з 01.06.2015 по 22.04.2018 немає.

З огляду на вищенаведене, управління вважає свої дії щодо невиплати пенсії позивачу за період з 01.06.2015 по 30.06.2018 правомірними, позовні вимоги необґрунтованими, та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вимоги статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію по віку, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З 28.08.2014 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Луцькому районі як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до поданої позивачем 23.04.2018 заяви про поновлення виплати пенсії, виплата пенсії згідно витягу з протоколу комісії з питань соціального захисту населення від 23.05.2018 №7 поновлена з 01.07.2018.

Представник позивача звертався до відповідача із запитом щодо припинення та поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , проте відповідач листом від 19.07.2019 №645/Б-01 надав відповідь у якій вказав, що пенсію призупинено з 01.06.2015 у зв`язку з закінченням терміну реєстрації місця проживання у відмітці, проставленій територіальним підрозділом Державної міграційної служби, а виплату доплати до пенсії за відповідні періоди буде проведено на умовах окремого порядку, який буде визначено Кабінетом Міністрів України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, виплата пенсії позивачу була припинена з з 01.06.2015 по 30.06.2018 у зв`язку у зв`язку з закінченням терміну реєстрації місця проживання у відмітці, проставленій територіальним підрозділом Державної міграційної служби.

Таким чином, виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058-IV.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Верховний Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу за період з 01.06.2015 по 30.06.2018 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа №235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа №234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі №805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону №1058-IV, оскільки з 01.06.2015 по 30.06.2018 позивачу було припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з протоколу Комісії з питань соціального захисту населення від 23.05.2018 №7 виплата пенсії позивачу поновлена з 01.07.2018.

При цьому, виплата доплати пенсії за період з 01.06.2015 по 30.06.2018 відповідачем позивачу не проведена.

Проте, враховуючи те, що позивачу було призупинено лише виплату доплати до пенсії, а її нарахування здійснювалось то, відповідно відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії за період з з 01.06.2015 по 30.06.2018, а тому доводи відповідача про те, що виплата доплати до пенсії буде проведена на умовах окремого порядку, який має бути визначено Кабінетом Міністрів України, суд вважає необґрунтованими, а бездіяльність у проведенні такої виплати протиправною.

У зв`язку із чим, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо невиплати доплати до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 по 30.06.2018 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 за період з з 01.06.2015 по 30.06.2018 у сумі 245 414,90 грн.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо невиплати доплати до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 по 30.06.2018.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 по 30.06.2018 у сумі 245 414 (двісті сорок п`ять тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 90 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, , адреса: 43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22в.

Суддя Ю.Ю. Сорока