Справа № 810/4448/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4448/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Степанюка А.Г.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 лютого 2018 року № , яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення термінів сплати податкових зобов`язань.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до договорів №03/332 від 07 серпня 2017 року та №12/332 від 05 грудня 2017 року для ТОВ «Білоцерківвода» встановлено заборону до проведення взаєморозрахунків за договорами вчиняти дії по погашенню податкового боргу, у тому числі, реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість.

Позивач наголосив на тому, що держава не виконала свої зобов`язання з перерахування на рахунок ТОВ «Білоцерківвода» коштів субвенції, що призвело до утворення заборгованості зі сплати податку на додану вартість. Також ТОВ «Білоцерківвода» зазначило, що воно не з власної волі не здійснювало перерахування податкових зобов`язань до бюджету, а у зв`язку з невиконанням Державою своїх зобов`язань щодо перерахування субвенції, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість зі сплати податку на додану вартість та прострочення її сплати. Тому позивач вважає, що рішення щодо застосування штрафних санкцій є таким, що суперечить нормативно-правовим актам, безпідставним та протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що на ТОВ «Білоцерківвода» покладено обов`язок обчислити, задекларувати та сплатити суму податку в порядку і строки, визначені саме Податковим кодексом України. Застосування Законів та інших нормативно правових актів у сфері податкових правовідносин здійснюється лише в тій частині, що не суперечить Податковому кодексу України.

При цьому, зазначає, що Податковим кодексом України не передбачено спеціальної підстави звільнення від сплати штрафних санкції платників податків, які отримують компенсаційні кошти в якості субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 року №332. Водночас вказаною постановою не вносилися будь-які зміни до Податкового кодексу України і вона постановлена не на підставі та не на виконання Податкового кодексу У країн чи законів з питань митної справи, а відповідно до ч.2 статті 97 Бюджетного кодексу України та статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні даного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неодноразово було порушено терміни сплати податкового зобов`язання, в той час, як Податковим кодексом України не передбачена можливість несплати або відтермінування сплати податку на додану вартість з урахуванням перерахування субвенції. Відтак, право підприємства на отримання субвенції не впливає на обов`язок платника податків здійснити сплату сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість за період жовтень, листопад, грудень 2016 року, тобто, після 1 січня 2016 року, та нарахованих штрафних санкцій.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Обґрунтування апеляційної скарги аналогічне обґрунтуванню позову.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Білоцерківвода» (ідентифікаційний код: 38010130, місце знаходження: 09100, Київська обл., м.Біла Церква, вул.Сухоярська, буд.14) зареєстровано як юридична особа 28 лютого 2012 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Посадовими особами ГУ ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку ТОВ «Білоцерківвода» з питання своєчасності сплати податку на додану вартість за жовтень, листопад, грудень 2016 року. За наслідками перевірки складено акт камеральної перевірки від 29 січня 2018 року № 6935/50-01/38010130.

Перевіркою встановлено порушення позивачем термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання за жовтень, листопад, грудень 2016 року, тобто вимогу пункту 203.2 статті 203, пункту 57.1 статті 57 ПК України.

За результатами перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 22 лютого 2018 року № про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 702 890, 61 грн.

Позивач не заперечує факт порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання, однак зазначає, що у держави утворилась заборгованість перед ТОВ «Білоцерківвода» за 2013-2015 роки з різниці між встановленими тарифами на водопостачання та водовідведення та фактичною вартістю наданих послуг відповідно до договорів від 07 серпня 2017 року №03/332 та від 05 грудня 2017 року №12/332 про організацію взаєморозрахунків.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п.16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України платник податків, зокрема, зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених ПК України та законами з питань митної справи.

Крім цього, ПК України введено поняття податкового обов`язку. Відповідно до статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені ПК України. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Приписи п. 49.1, абз. 1 п. 49.2 статті 49 ПК України визначають, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п. 49.20 статті 49 Податкового кодексу України якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 202 ПК звітним (податковим) періодом для податку на додану вартість є один календарний місяць.

Пунктом 203.1 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (стаття 203 ПКУ).

За правилами ж п. 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не спростовує висновки контролюючого органу про порушення ним вимог податкового законодавства в частині несплати у визначені Податковим кодексом України строки податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість, що стало підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, враховуючи те, що узгоджені грошові зобов`язання з податку на додану вартість ТОВ «Білоцерківвода» були сплачені з затримкою, то застосування до нього штрафних санкцій у сумі 702 890,61 грн на підставі п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України є правомірним.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи позивача про те, що оскільки при нарахуванні штрафних санкцій не було враховано, що несвоєчасна сплата узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість відбулася не з вини ТОВ «Білоцерківвода», а через відсутність коштів, зокрема, у зв`язку із тим, що субвенції з державного бюджету по відшкодуванню різниці між фактичними витратами та тарифами на комунальні послуги за 2017 рік позивачем не отримано, оскільки вказане не є підставою для звільнення платника податків від обов`язку вчасної сплати встановлених чинним законодавством податків та не виключає відповідальності за неналежне виконання цих обов`язків.

Аналогічна позиція щодо подібних правовідносин висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі №804/7472/14 та від 12 березня 2019 року у справі № 804/20015/14.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції стосовно того, що несплата узгодженої суми податкового зобов`язання є порушенням податкової дисципліни, а тому, враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає обґрунтованою позицію Київського окружного адміністративного суду про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає даний адміністративний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно, необґрунтованим є висновок апелянта про необхідність задоволення даного адміністративного позову.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 29 серпня 2019 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: А.Г. Степанюк

Є.В.Чаку