Справа № 620/2159/19
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року Чернігів Справа № 620/2159/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Федорок К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Корявець Л.А., Товстоліса О.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_2 до Куликівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення відповідача № 522 від 30.01.2019 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється», а саме про відмову позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» позивачу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» позивачу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем на виконання рішення суду прийнято рішення № 522 від 30.01.2019 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» у зв`язку з відсутністю детального плану території. Вважає відсутність детального плану надуманою причиною для відмови, оскільки відповідач приймав рішення, яким затверджував проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною її цільового призначення іншим особам, а тому має місце вибірковий підхід до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, в якому зазначив, що органи місцевого самоврядування наділені дискреційними повноваженнями в сфері надання земельних ділянок комунальної власності у користування та у власність громадянам та юридичним особам і зміни їх цільового призначення. Вказує, що статтею 186-1 Земельного кодексу України передбачено альтернативні варіанти рішень, які можуть бути прийняті селищною радою, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні. Зазначає, що з метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства оскаржуваного рішення рішенням сесії селищної ради до нього внесено зміни шляхом викладення у новій редакції, а позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з невідповідністю його положень вимогам містобудівної діяльності. Вказує, що діючий генеральний план не передбачає внесення змін в існуючу забудову території, де розташована земельна ділянка позивача, яка забудована одноповерховими будинками садибного типу, а задоволення заяви позивача приведе до таких правових наслідків, як і невідповідність існуючої містобудівної документації, так і її проекту, що розробляється. Зазначає, що детальний план на земельну ділянку позивача та прилеглу до неї територію відсутній.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому вказано, що підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Вказує, що застосування підстав для відмови у процедурі погодження проекту до процедури затвердження проекту є незаконним та протиправним.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що, виходячи з вимог діючих рішень селищної ради з питань містобудівної документації, відповідачем викладена позиція про відмову у затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки з підстав невідповідності його положень вимогам містобудівної діяльності.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1418 га, кадастровий номер № :01:005:0050 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 303080 від 10.02.2009, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -018 від 07.05.2018, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123680642 від 14.05.2018 (а.с. 16-18).

16.07.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» позивачу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі № 620/3295/18 за позовом ОСОБА_2 до Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області у вигляді неприйняття рішення по суті про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» Дзюбі Володимиру Миколайовичу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано Куликівську селищну раду Куликівського району Чернігівської області на найближчому засіданні прийняти рішення по суті про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» Дзюбі Володимиру Миколайовичу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 209-214).

30.01.2019 на засіданні двадцять першої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання прийнято проект рішення «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» (а.с. 233-234).

Так, згідно витягу з рішення № 522 від 30.01.2019 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» селищна рада вирішила відмовити ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю детального плану території (а.с. 34).

Згідно витягу з протоколу двадцять восьмої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 12.08.2019 на пленарному засіданні ради прийнято проект рішення «Про внесення змін до рішення двадцять першої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 31.01.2019 № 522 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» (а.с. 235-236).

Відповідно до рішення № 763 від 12.08.2019 «Про внесення змін до рішення двадцять першої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 31.01.2019 № 522 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється» Куликівська селищна рада вирішила внести зміни до рішення двадцять першої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 31.01.2019 № 522, видавши його у новій редакції, зокрема, відмовити ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю його положень вимогам містобудівної документації (а.с. 150).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 20 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

В силу частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 186 Земельного кодексу України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно частин першої та шостої статті 186-1 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 Земельного кодексу України).

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (частина тринадцята статті 123 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною десятою статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Крім того, згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Як встановлено судом, при прийнятті оскаржуваного рішення від 30.01.2019 № 522 з урахуванням змін, внесених рішенням від 12.08.2019 № 763, відповідач, керуючись статтями 12, 20, 186-1 Земельного кодексу України, статтею 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», рішенням тринадцятої сесії Куликівської селищної ради шостого скликання від 28.03.2013 «Про затвердження та продовження терміну дії проекту планування та забудови Куликівського району та генеральних планів населених пунктів Куликівського району» та рішенням сімнадцятої сесії Куликівської селищної ради шостого скликання від 14.03.2013 «Про продовження терміну дії генерального плану забудови Куликівської селищної ради», відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з підстав невідповідності його положень вимогам містобудівної документації.

Згідно пояснень представників відповідача, діючий Генеральний план смт. Куликівка не передбачає внесення змін в існуючу забудову, де розташована земельна ділянка позивача, а тому проект землеустрою не відповідає вимогам містобудівної документації.

Як вже зазначалося судом, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно пункту 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Водночас, пункти 2 та 7 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачають, що генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, а містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

За визначенням, наведеним у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Містобудівна документація на місцевому рівні може бути оновлена за рішенням місцевих рад. Оновлення містобудівної документації передбачає: 1) актуалізацію картографо-геодезичної основи; 2) перенесення з паперових носіїв у векторну цифрову форму; 3) приведення містобудівної документації у відповідність із вимогами законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

В силу частин першої та другої статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Дійсно, частина четверта статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

У спірному випадку, судом встановлено, що у Куликівської селищної ради відсутній план зонування та детальний план території населеного пункту, де розташована земельна ділянка позивача, а з наданого Генерального плану Куликівської селищної ради (а.с. 154-160) неможливо встановити план зонування території, де розташована земельна ділянка позивача, наявні обмеження та заборони, а тому рішення відповідача про відмову у наданні у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з підстав не відповідності вимогам містобудівної документації є необґрунтованим.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, не вказавши конкретних підстав невідповідності проекту землеустрою плану зонування відповідної території населеного пункту з відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням.

Стосовно інших посилань сторін, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За таких обставин, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення Куликівської селищної ради № 522 від 30.01.2019 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється»; зобов`язання Куликівську селищну раду повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» Дзюбі Володимиру Миколайовичу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» позивачу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Так, згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним повноваженням є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а право затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, не може бути делеговане суду, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Щодо клопотання позивача про винесення окремої ухвали щодо можливого допущення посадовими особами Куликівської селищної ради порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення та надіслання ухвали прокурору або органу досудового розслідування для прийняття рішення по суті, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Отже, з наведеного вбачається, що окрема ухвала виноситься у разі, коли суд самостійно не може усунути порушення закону.

В даному випадку, порушене право позивача відновлено судом шляхом скасування оскаржуваного рішення, а тому підстави для винесення окремої ухвали відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Куликівської селищної ради на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Куликівської селищної ради (вул. Миру, 93, смт. Куликівка, Куликівський район, Чернігівська область, 16300, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Куликівської селищної ради № 522 від 30.01.2019 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється».

Зобов`язати Куликівську селищну раду повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється замість «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» Дзюбі Володимиру Миколайовичу площею 0,1418 га (кадастровий номер :01:005:0050 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Куликівської селищної ради на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.09.2019.

Суддя Н.М. Баргаміна