Справа № 640/19203/18
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2019 року № 640/19203/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомГромадянина Туніської Республіки ОСОБА_2
до Служби безпеки України
провизнання протиправною та скасування постанови про заборону в`їзду,

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Туніської Республіки ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Служби безпеки України про визнання протиправною та скасування постанови про заборону в`їзду від 22.09.2016.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в оскаржуваній постанові наявні відомості, що не відповідають дійсності, а саме, зазначено про те, що у позивача відсутні родинні зв`язки та майнові зобов`язання перед юридичними особами в Україні, у той, час, як 11.06.2016 укладено шлюб з громадянкою України та 18.01.2017 у подружжя народилась дитина, а отже позивач має тісні родинні зв`язки в Україні. Також позивач зазначив про те, що постанову Зарічного районного суду міста Києва від 30.03.2016 по справі № 591/1468/16-а, якою ухвалено видворити позивача за межі України прийнято у зв`язку з допущення позивачем порушення міграційних правил. Водночас позивач зазначив про те, що оскаржуваною постановою заборонено в`їзд в Україну на 5 років, водночас вона не містить обґрунтувань щодо застосування заборони в`їзду до України на такий тривалий строк та відомостей про те, що позивачем було вчинено будь - які дії, що утворювали б склад злочину передбачений статей 161 Кримінального кодексу України.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому зазначено про те, що у зв`язку з невиконанням позивачем без поважних причин рішення про примусове повернення та ухилення від виконання такого рішення Управління ДМС України в Сумській області (на підставі матеріалів УСБУ в Сумській області) було підготовлено позов до Зарічного районного суду м. Суми, який виніс постанову від 30.03.2016 про примусове видворення за межі території України позивача, яке було виконано та у відповідності до статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземцям та особам без громадянства щодо яких прийнято рішення про примусове видворення забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Також, відповідач зазначив про те, що вирішуючи питання про заборону в`їзду позивачу в Україну в інтересах забезпечення безпеки України, діяв в межах своїх повноважень, у порядку та у спосіб, що передбачені Конституцією України та іншим законодавством України, з дотриманням норм міжнародного законодавства.

Позивачем надано суду відповідь на відзив в якій зазначено про те, що факт здійснення позивачем діяльності спрямованої на провокування міжнаціонального та міжрелігійного конфліктів, формування стійкої неприязні до представників певних етнічних груп не підтверджено належними доказами. Також позивач зазначив про те, що шлюб з громадянкою України ним було укладено 11.06.2016, а оскаржувану постанову прийнято 22.09.2016.

Відповідачем надано суду заперечення в яких зазначено про те, що встановлені порушення позивачем вимог законодавства в міграційній сфері згідно статті 7 Закону України «Про основи національній безпеки України» є загрозою у сфері забезпечення державного кордону України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30.03.2016 постановою Зарічного суду міст Суми у справі № 591/1468/16-а (провадження № 2-а/591/169/16) за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина Тунісу ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України, позов задоволено та постановлено громадянина Тунісу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туніс, примусово видворити за межі території України.

22.09.2019 Управлінням служби безпеки України в Сумській області винесено постанову про заборону в`їзду до України, затверджену головою Служби безпеки України, якою з метою захисту національних інтересів, недопущення скоєння іноземцем у майбутньому злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-2 Кримінального кодексу України, ст. 161 Кримінального кодексу України на підставі частини першої статті 13, статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», наказу Голови СБ України № 344 від 01.07.2009 постановлено заборони громадянину Республіки Туніс ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд на територію України терміном на п`ять років.

Позивач не погоджуючись з постановою від 22.09.2018 про заборону в`їзду до України звернувся з відповідним позовом до суду.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Позивач, як на обґрунтування порушення його прав постановою про заборону в`їзду до України від 22.09.2016 посилається на факт того, що у зв`язку з її виданням йому відмовлено у надання візи для в`їзду в Україну.

Оскаржувана постанова була видана 22.09.2016, а отже до спірних правовідносин мають застосовуватись норми права чинній на момент їх існування.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Пунктом 13 частини першої статті 24 вказаного Закону встановлено, що Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Таким чином Служба безпеки України наділена повноваженнями щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства

Згідно з частиною першою статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Отже, у випадку примусового видворення іноземця за межі України, йому забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років з дня винесення відповідного рішення.

Постановою Зарічного суду міст Суми від 30.03.2016 у справі № 591/1468/16-а (провадження №2-а/591/169/16) за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина Тунісу ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України, позов задоволено та постановлено громадянина Тунісу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туніс, примусово видворити за межі території України. Вказана постанова допущена до негайного виконання.

Таким чином, з огляду на прийняття Зарічним судом міста Суми постанови від 30.03.2016 у справі № 591/1468/16-а (провадження №2-а/591/169/16), якою позивача примусово видворено за межі території України, йому заборонений в`їзд в Україну строком на п`ять років з дня винесення вказаного рішення, тобто до 30.03.2021 року.

Враховуючи те, що позивачу заборонений в`їзд в Україну строком на п`ять років в силу вимог статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" через його примусове видворення за межі території України на підставі постанови суду від 30.03.2016 у справі №591/1468/16-а (провадження № 2-а/591/169/16), оскаржувана постанова від 22.09.2019 про заборону в`їзду до України не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача, а саме на право в`їзду на територію України, якого він на момент прийняття такої постанови вже був позбавлений, або шляхом покладення на нього будь-якого додаткового обов`язку (встановлення обмеження), а отже не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов`язки.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246, 262, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Громадянина Туніської Республіки ОСОБА_2 до Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) про визнання протиправною та скасування постанови про заборону в`їзду від 22.09.2016 - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов