Справа № 804/15576/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2019 року

Київ

справа №804/15576/13-а

адміністративне провадження №К/9901/8977/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року (головуючий суддя - Чорна В.В.)

та на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року (колегія суддів: головуючий суддя - Чередниченко В.Є., судді - Коршун А.О., Панченко О.М.)

у справі №804/15576/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубікон-Трейдінг»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубікон-Трейдінг» (далі - Товариство) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - СДПІ з обслуговування великих платників) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що податковий кредит в сумі 408 305 грн 68 коп. сформовано ним правомірно, у відповідності до положень ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими та незаконними, грошове зобов`язання у податковому повідомленні-рішенні визначено всупереч діючому законодавству, а тому податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів № від 28 серпня 2013 року про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Рубікон-Трейдінг» грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 612 458 грн 52 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано належних доказів на підтвердження протиправності формування позивачем сум витрат та податкового кредиту за результатами господарських операцій з ПП «БМК «Будсервіс-2000» за серпень - жовтень 2012 року, ТОВ «Ерідан-Болдінг» за липень-серпень 2012 року, натомість надані позивачем первинні документи в сукупності з іншими доказами підтверджують правомірність формування Товариством своїх податкових зобов`язань.

Не погодившись з зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про окремі неточності наявні в податкових накладних, посилається на інформацію, отриману від органів державної податкової служби щодо неможливості проведення зустрічних звірок зазначених контрагентів та інформацію, що міститься в інформаційних базах даних.

19 січня 2015 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

25 січня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 лютого 2015 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в обґрунтування вимог якого Товариство зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених в касаційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача на підставі наказу №80 від 26.07.2013 направлення на перевірку №35/27.1 від 26.07.2013 у період з 29.07.2013 по 02.08.2013 службовими особами СДПІ з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Рубікон-Трейдінг» з питання взаємовідносин з ПП «БМК «Будсервіс-2000» за серпень-жовтень 2012 року, ТОВ «Ерідан-Болдінг» за липень-серпень 2012 року.

За результатами перевірки складено акт № 103/273/20273272 від 09.08.2013 (т. 1 а.с. 23-70) (далі - Акт перевірки).

Як вбачається з Акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення Товариством п.198.1 п.198.2п.198.3 п.198.6 ст.198 та п.201.1 п.201.7 ст.201 ПК України завищено податковий кредит, в результаті чого занижено податок на додану вартість, визначений до сплати в бюджет, на загальну суму 408 305, 68 грн, в тому числі по періодам: за липень 2012 року у сумі 8 333, 33 грн; за серпень 2012 року у сумі 332 141,91 грн; за вересень 2012 року у сумі 14 497,11 грн; за жовтень 2012 року у сумі 53 333,33 грн.

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства висновуються на актах ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС від 15.02.2013 №469/22.2-11/31102827 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Будівельно-монтажний комплекс «Будсервіс-2000» щодо підтвердження здійснення господарських відносин з контрагентами за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 року та повноти їх відображення в податковому обліку», а також обставини, зафіксовані в акті ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ДПС від 23.01.2013 р. № 145/229/34230403 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання ТОВ «Ерідан-Болдінг» з питань фінансово-господарських відносин з ТОВ «Галактика М» за січень 2012 року, ТОВ «Ферріт Д» за лютий - червень 2012 року, ТОВ ВК «Віконні Системи» за квітень, липень, серпень 2012 року, ТОВ «Ліга» за травень 2012 року, ПП «АТМ» за червень 2012 року».

На підставі висновків акту перевірки, контролюючий орган прийняв податкове повідомлення - рішення № від 28 серпня 2013 року, яким ТОВ «Рубікон-Трейдінг» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 612 458, 52 грн, в тому числі: основний платіж - 408 305,68 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 204 152,84 грн (т.1 а.с. 19).

Не погодившись із вказаним рішенням податкового органу, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, за результатами якого скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін (т. 1 а.с. 124, 125-131).

Вважаючи зазначені податкові повідомлення - рішення протиправними, Товариство звернулося до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ «Рубікон-Трейдінг» (Замовник) та ПП «БМК «Будсервіс-2000» (Підрядник) укладено договори на виконання будівельних робіт від 12.04.2012 № 312/04-Р; від 08.05.2012 №28/05-Р; від 10.07.2012 №10/7Р; від 25.09.2012 №25/09-Р; від 14.11.2011 №14/11К; від 11.10.2012 №11 /10-Р, об`єктами будівництва відповідно до яких є: будинок № 6 по вул . Медичній в м. Запоріжжя, Меморіальний комплекс «Холокост» з багатофункціональним центром «Менора» по вул. Шолом-Алейхема, 4 в м. Дніпропетровськ (оздоблювальні роботи), ж/к «Дует» по вул. Рогальова, 28 в м. Дніпропетровську (внутрішня обробка), водна станція по пров. «Озерний» у м. Дніпропетровську (цементно-піщана стяжка), Регіональний перинатальний центр КЗ ОДКЛ по вул. Космічній, 13 в м. Дніпропетровську (реконструкція будівлі), Запорізький обласний перинатальний центр по вул. Южноукраїнській,17а, бульвар Шевченко, 27 в м. Запоріжжі (реконструкція).

Крім того, між ТОВ «Рубікон-Трейдінг» (замовник) та ТОВ «Ерідан-Болдінг» (підрядник) укладено договір № 10/20 від 20.10.2009 з додатками на виконання будівельних робіт, об`єктом будівництва відповідно до якого є Меморіальний комплекс «Холокост» з багатофункціональним центром «Менора» по вул. Шолом-Алейхема, 4 в м. Дніпропетровську.

У ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраними судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань за результатами господарських відносин з ПП «БМК «Будсервіс-2000» та ТОВ «Ерідан-Болдінг».

Так, судами досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку, зокрема такі як такі як копії податкових накладних, актів приймання - передачі виконаних робіт, ліцензій, акту Держенергонагляду у Дніпропетровській області від 15.10.2012, тощо (том 1 а.с. 99-194).

Вказані документи, містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.

Крім того, судами попередніх інстанцій також встановлено, що контрагенти позивача мають відповідні ліцензії для провадження будівельної діяльності, а саме: «БМК «Будсервіс-2000» ліцензія серії АВ №357718 від 27.08.2007 Міністерства регіонального розвитку та будівництва на провадження будівельної діяльності, а також серії АЕ № 181101 від 21.08.2012 Державної архітектурно-будівельної інспекції України на провадження господарської діяльності із створенням об`єктів архітектури, згідно з переліком до ліцензії; ТОВ «Ерідан-Болдінг» ліцензія Міністерства регіонального розвитку та будівництва на здійснення будівельної діяльності згідно з переліком, серії АГ № 573657 від 15.03.2011.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Аналогічна норма закріплена частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 03.10.2017).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з зазначеними контрагентами, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час вирішення спору), за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаними вище контрагентами сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Зокрема посилання контролюючого органу на наявність актів про неможливість проведення зустрічної звірки, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення таких актів будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей, зокрема щодо нереальності операцій, не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова