Справа № 540/1306/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/1306/19
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокаховської міської ради Херсонської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування пункту рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

02 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новокаховської міської ради Херсонської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати підпункт 5.2 пункту 5 рішення 61-ї сесії 7-го скликання №1950 від 11.04.2019 року Новокаховської міської ради Херсонської області «Про оформлення договорів, які визначають розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» про надання дозволу на оформлення договору, який визначає розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, відповідно до затверджених раніше графічних матеріалів для оформлення відповідного договору фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 площею 0,0070 га по АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування двох зблокових стаціонарних торгівельних павільйонів, на землях житлової та громадської забудови, терміном на три роки.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначала, що наслідком прийняття оскаржуваного рішення є порушення законних прав та інтересів позивача, зокрема, забезпечення щодо неї та її житла пожежної безпеки та іншої техногенної безпеки, право на додержання норм та стандартів щодо пішохідної зони тротуару, право на безпечне пересування, що в сукупності свідчить про необхідність визнання протиправним та скасування даного рішення. Крім того, дане рішення суперечить нормам діючого земельного законодавства України, оскільки у ФОП ОСОБА_2 . відсутні будь-які документи на землекористування вищевказаною земельною ділянкою.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у відповідності до п.1 ч.1 ст. 170 КАС України ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ознак спору про право, оскільки не оскаржує в даній справі договір між Новокаховською міською радою та ФОП ОСОБА_2 , а просить визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень з підстав його прийняття не у спосіб та не в межах повноважень визначених Конституцією та законами України. Недодержання Новокаховською міською радою вимог законодавства щодо обов`язкового оформлення земельних відносин з ФОП ОСОБА_2 при розміщенні ним тимчасової споруди, створило можливість відповідачу уникнути процедури попереднього підписання акту погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, зокрема, ОСББ будинку АДРЕСА_1 , в якому мешкає апелянт. Крім того, до реалізації рішення суб`єкта владних повноважень, в даному випадку між відповідним органом місцевого самоврядування та особою, яка має намір оформити у власність або постійне землекористування земельну ділянку, продовжуються адміністративні правовідносини, а після реалізації рішення виникають приватноправові відносини.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не відноситься до публічно-правових, а за своїми ознаками є цивільно-правовим.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 цієї ж частини і статті Кодексу встановлює, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень, згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спір виник з приводу рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на оформлення договору, який визначає розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, відповідно до затверджених раніше графічних матеріалів для оформлення відповідного договору фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 площею 0,0070 га. по АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування двох зблокових стаціонарних торгівельних павільйонів, на землях житлової та громадської забудови, терміном на три роки.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів позову, що на виконання оскаржуваного пункту рішення відповідача, 18 квітня 2019 року зареєстровано у виконавчому комітеті міської ради договір №25-19-тс, укладений між Новокаховською міською радою, в особі міського голови ОСОБА_4 . та ФОП ОСОБА_2 , який визначає розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності останнього.

Пунктом 1.1 даного договору ФОП ОСОБА_2 надано територію площею 0,0070 га. по АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування двох зблокованих, стаціонарних торгівельних павільйонів на землях житлової та громадської забудови, терміном на три роки.

Судова колегія приходить до висновку, що з моменту укладення між ФОП ОСОБА_2 та Новокаховською міською радою Херсонської області відповідного договору припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами, та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки не притаманні адміністративним правовідносинам, натомість - притаманні цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб`єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді.

Вищенаведеним спростовуються доводи апелянта про продовження адміністративних відносин між відповідачем та третьою особою з посиланням на висновки Великої палати Верховного Суду викладені у постанові від 30.05.2018 року по справі №150/928/14-а.

Крім того, судова колегія зазначає, що правовідносини, які виникли у справі №150/928/14-а не є тотожними з обставинами даної справи, а тому застосовування вказаної правової позиції при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у даній справі є помилковим.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що факт укладення вищевказаного договору, а також очікування позивача щодо визнання протиправним рішення відповідача, в частині його оскарження, впливає на права третьої особи, що свідчить про наявність ознак спору про право та унеможливлює його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не оспорює в даній справі договір між відповідачем та ФОП ОСОБА_2 , а отже ознаки спору про право в даному випадку відсутні, судова колегія вважає помилковими, оскільки саме оскаржуваним рішенням затверджено дозвіл на укладення даного договору.

Судова колегія звертає увагу, що звертаючись до суду з позовною заявою позивач зазначала, що розміщення тимчасової споруди біля стіни та напроти вікна квартири АДРЕСА_2 яка розташована на першому поверсі на відстані 3 м. 80 см. від стіни цього будинку та вікон цієї квартири, порушує її законні права та інтереси передбачені ст. 273, 282, ч. 4 ст. 293 ЦК України, п.1 ч.1 ст. 7, пп. 2 п.1 ст. 50 Кодексу цивільного захисту України(а.с. 5).

Відповідно до ст. 177 ЦК України майно, майнові права а також інші матеріальні і нематеріальні блага є об`єктами цивільних прав, які згідно приписів ЦПК України, підлягають захисту в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 282 ЦК України фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров`ю.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що правовідносини, які склалися між сторонами є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про порушення прав, свобод та інтересів, що виникають із земельних та цивільних відносин.

Вірно встановлено, що обставина того, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень не змінює правової природи спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, судова колегія зазначає, що надання оцінки доводам апелянта щодо недодержанням відповідачем порядку передання земельної ділянки у користування третій особі має здійснюватися при розгляді справи по суті, а не під час визначення юрисдикційної підсудності спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 .

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду 1-ї інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.308,311,312,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко