Справа № 260/401/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7201/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі № 260/401/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,(рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Рейті С.І. в м. Ужгород Закарпатської області 29.05.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі -Мукачівське ОУПФ, відповідач), в якому просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо врахування величини оцінки одного року страхового стажу 1% при перерахунку пенсії з 01.10.2017 та щодо нездійснення перерахунку пенсії на підставі даних про заробітну плату з 2000 по 2010 без врахування заробітної плати до 2000 року, зобов`язати Мукачівське ОУПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.10.2017 року, обрахувавши її розмір за показниками середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % та з урахуванням даних про заробітну плату з 2000 по 2010, без врахування заробітної плати до 2000 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила позивач, яка покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимогизадовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що норми Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (надалі також - Закон № 2148-VIII), якими внесено зміни в частині перерахунку пенсій з 01.10.2017 року із використанням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, не визначено його зворотну дію в часі, у зв`язку з чим відповідачем протиправно зменшено оцінку одного року страхового стажу з 1,35% до 1%. Також покликається на положення статті 40 та частини четвертої статті 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон № 1058-IV), згідно яких відповідач був зобов`язаний здійснити найбільш вигідний перерахунок.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа була призначена та розглянута в без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Мукачівському ОУПФ, як одержувач пенсії за вислугу років, обчислення якої проводиться відповідно до Закону № 1058-IV з 22.12.2010 року з урахуванням загального страхового стажу роботи 31 рік 1 місяць 26 днів та заробітної плати, визначеної за 60 календарних місяців роботи підряд за період з 01.09.1991 року по 31.08.1996 року, та згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу за період роботи з 01.07.2000 року по 30.11.2010 року.

Надалі, Законом № 2148-VIII з 01.10.2017 року перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом № 1058-IV проводився із використанням єдиного показника середньої заробітної плати 3764,40 грн. Показник вартості одного року страхового стажу знижено з 1,35% до 1%.

Згідно поданої ОСОБА_1 заяви від 17.05.2018 року щодо проведення перерахунку призначеної пенсії у зв`язку із звільненням з роботи, відповідно до п.3 ст. 42 Закону, з 21.12.2016 року, проведено перерахунок пенсії. Після проведення перерахунку розмір пенсії підвищився та склав 1797,26 грн., в тому числі: 1637,54 грн. - основний розмір пенсії; 159,72 грн. - доплата за понаднормативний стаж 11 років.

29.12.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою, якою просила виконати перерахунок пенсії, на основі даних про заробітну плату (які було надано в пенсійний фонд) з 2000 по 2010 роки і застосувати при розрахунках коефіцієнт страхового стажу 1,35%.

17.01.2019 року позивачу надано відповідь листом № Ц-6/09-31, та зазначено про те, що Законом № 2148-VIII з 01.10.2017 року перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом № 1058-IV, проводиться із використанням єдиного показника середньої заробітної плати 3764,40 грн. Показник вартості одного року страхового стажу знижено з 1,35 до 1 відсотка. Таким чином, застосувавши при перерахунку пенсії коефіцієнт страхового стажу 1% - 0,31083, середню заробітну плату працівників зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки - 3764,40 грн. та коефіцієнт заробітної плати 1,39950, основний розмір пенсії за вислугу років склав 1637,54 грн. (3764,40 грн.*1,39950*0,31083=1637,54 грн.), 164,67 грн. - доплата за понаднормативний стаж за 11 років (11%*1497,00 грн.). Отже, з 01.12.2018 року загальний розмір пенсії позивача за вислугу років склав 1802,21 грн.

Стосовно врахування заробітку при перерахунку пенсії лише з 2000 по 2010 року повідомлено, що зазначена норма розрахунку заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії прийнята Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (надалі також - Закон № 3668-VI) та застосовується для призначення пенсій з 01.10.2011 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на частину другу статті 9 Закону № 1058-IV не відповідають обставинам даної справи, оскільки вказані положення стосуються осіб, які вперше звернулись за призначенням пенсії, а не тих, яким вона вже була призначена до цього. Позивач помилково стверджує про наявність нормативно-правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки під час проведення чергового перерахунку пенсії позивачу у 2019 році, а дії територіального органу Пенсійного фонду є правомірними. Також, не обґрунтованими є доводи позивача щодо можливості врахування заробітку при перерахунку її пенсії лише з 2000 по 2010 роки, з огляду на те, що зазначена норма розрахунку заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії прийнята Законом № 3668-VI, та застосовується для призначення (перерахунку) пенсій з 01.10.2011 року. З урахуванням того, що позивачу призначено пенсію з 22.12.2010 року, дана норма не підлягає застосуванню у вказаних правовідносинах.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другоїстатті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IVзаконодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Для обчислення розміру пенсії позивача до 01.10.2017 відповідно до статті 25 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) враховано коефіцієнт страхового стажу, який визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) : (100% х 12), де: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %.

З матеріалів справи видно, що з урахуванням наведених норм при призначенні пенсії позивачу для обчислення розміру пенсії враховано коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Законом №2148-VІІІ, який набрав чинності з 01.10.2017 року, до частини першої статті 25 Закону № 1058-IV були внесені зміни та визначено, що за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

З урахуванням внесених Законом №2148-VIII змін до статті 25 Закону № 1058-IV з 01.01.2017 року коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Також, Законом №2148-VIII доповненоРозділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пунктом 43, яким передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Пунктом 44 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року, страхового стажу в розмірі 1,35%.

Аналіз вищезазначених норм Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV свідчить про те, що у разі перерахунку призначених пенсій застосовується величина оцінки одного року страхового стажу - 1%, а у разі первинного призначення пенсії, застосовується величина 1,35%.

Оскільки пенсія позивачу була призначена 22.12.2010 році, відповідач здійснив її перерахунок з 01 жовтня 2017 року відповідно до пункту 43Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Відтак, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений пунктом 43Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, тому перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% є правомірним.

Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що внаслідок проведеного перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % відбулось зменшення розміру виплачуваної пенсії останньої, оскільки внаслідок проведеного перерахунку пенсія позивача збільшилася, а не зменшилася.

Колегія суддів не вбачає порушення статті 22 Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин, адже відповідні положення Закону № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Також необґрунтованими є доводи апелянта щодо погіршення становища позивача з огляду на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні ЄСПЛ від 03 червня 2014 року «Великода проти України» зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у цьому рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану в рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії», що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 у справі «КйартанАсмудсон проти Ісландії»).

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу на рівні 1,35%.

Таким чином, доводи позивача про те, що застосування відповідачем при обчисленні пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% в порівнянні із 1,35% призведе до звуження вже набутих нею прав та рівня соціальної захищеності, спростовуються вищезазначеним.

Також, необґрунтованими є доводи апелянта щодо можливості врахування заробітку при перерахунку її пенсії лише з 2000 по 2010 роки, з огляду на те, що зазначена норма розрахунку заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії визначена Законом № 3668-VI та застосовується для призначення (перерахунку) пенсій з 01.10.2011 року. З урахуванням того, що позивачу призначено пенсію з 22.12.2010 року, дана норма не підлягає застосуванню у вказаних правовідносинах.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи відмови позивачу в проведенні перерахунку пенсії, відповідно до норм чинного законодавства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - надумані, свідчать про довільне і неправильне трактування ним норм пенсійного законодавства.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі № 260/401/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель