Справа № 826/1758/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1758/18 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у місті Києві, в якому, з урахуванням заяви від 26 квітня 2018 року, просить суд визнати протиправними та скасувати рішення:

- від 09 листопада 2016 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 39 645,65 грн.;

- від 09 листопада 2016 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 3 303,24 грн.;

- від 09 листопада 2016 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 72 241,69 грн.;

- від 09 листопада 2016 року № про застосування штрафних санкцій у розмірі 1,00 грн.;

- від 09 листопада 2016 року № про застосування штрафних санкцій у розмірі 1 020,00 грн.

- від 12 січня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 4 412,72 грн.

- від 07 лютого 2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку у розмірі 56 225,76 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року даний адміністративний позов - задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, На підставі наказу № 544 від 13 вересня 2016 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки», виданого ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до направлень від 09 серпня 2016 року №364/26-52-13-06, №365/26-52-13-06, виданих ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, головним ревізором-інспектором Клебановою Юлією Федорівною, головним державним ревізором-інспектором Івашків Оксаною Ярославівною проведена документальна позапланова виїзна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 липня 2013 року по 30 червня 2016 року ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої 30 вересня 2016 року складено акт перевірки №9400/26-52-13-06/НОМЕР_2.

Відповідно до висновків акту, встановлено наступні порушення:

1) п. 292.1, п. 292.6, п. 292.13, п. 292.14 ст. 292, п. 295.3 ст. 295 глави І розділу XІV Податкового кодексу України (далі - ПК України): за результатами перевірки встановлено заниження доходу за період з 30 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року на суму 517 512,33 грн., за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на суму 367 587,80 грн., за 1 квартал 2015 року на суму 18 140,00 грн.;

2) підпункт 2 п. 293.3.1 ст. 293 глави І розділу XІV ПК України: за період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року донарахуванню до бюджету підлягає єдиний податок в сумі 25 875,62 грн. (517 512,33 х 5%), за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року донарахуванню до бюджету підлягає єдиний податок в сумі 18 379,39 грн. (367 587,8 х 5%), за 1 квартал 2015 року донарахуванню до бюджету підлягає єдиний податок в сумі 725,60 грн. (18140,00 х 4%);

3) п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України - порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування;

4) п. 293.4 ст. 293 ПК України: отримано дохід в сумі 207,10 грн. від здійснення виду діяльності (торгівля через мережу інтернет «Возмещение по Интернет-эквайрингу»), який не зазначений в свідоцтві платника єдиного податку, та не нараховано єдиного податку за ставкою 15% в розмірі 31,07 грн. у 2 кварталі 2015 року;

5) пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 164.1 ст. 164, пп. 168.2.1 п. 168.2, п. 177. 2 ст. 177 ПК України ФОП ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та занижено оподатковуваний дохід на загальну суму 176 172,59 грн., не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 31 580,52 грн.;

6) постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №6413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» в частині не повідомлення ДПІ про прийняття працівників на роботу;

7) п. 176.2 ст. 176 ПК України фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не подано розрахунки сум доходу і сум утриманого податку за формою 1-ДФ за 1 квартал 2015 року;

8) п. 183.4 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 ПК України ФОП ОСОБА_1 занижено чисту суму зобов`язань з ПДВ, що підлягає до сплати в період з 11 липня 2015 року по 30 червня 2016 року на загальну суму 57 793,356 грн. та донараховано до бюджету ПДВ в сумі 57 793,35 грн.

9) ст. 3 Закону України №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 296.10 ст. 296 ПК України, ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі за готівкові кошти без використання реєстраторів розрахункових операцій;

10) п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 8 ст. 9 Закону України №2664-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2664) із змінами та доповненнями, ФОП ОСОБА_1 не подані Таблиці 1 Додатку 5 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями за 2015 рік, єдиний внесок із сум чистого доходу не нарахований, не утриманий і не перерахований до бюджету за період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі 46 885,25 грн.;

11) пп. 296.1.1 п. 296.1 ПК України;

12) п. 161 підрозділу 10 Розділу XX ПК України: не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого доходу в сумі 2 642,59 грн. за 2015 рік.

09 листопада 2016 року на підставі акту перевірки відповідачем винесено оскаржувані рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку у розмірі 56 264,61 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 39 645,65 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 3 303,24 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 72 241,69 грн.;

- № про застосування штрафних санкцій у розмірі 1,00 грн.;

- № про застосування штрафних санкцій у розмірі 1 020,00 грн.;

- № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 4 688,53 грн.).

07 грудня 2016 року позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві зі скаргою на зазначені рішення.

06 січня 2017 року рішенням ГУ ДФС у м. Києві №152/Ф/26-15-10-02-16 скасовано рішення № від 09 листопада 2016 року та вимогу №Ф-.

12 січня 2017 року на підставі акту перевірки №9400/26-52-13-06/ від 30 вересня 2016 року та рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06 січня 2017 року №152/Ф/26-15-10-02-16 ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 4 412,72 грн.

03 лютого 2017 року рішенням ГУ ДФС України у м. Києві №847/Ф/26-15-10-02-16 скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 09 листопада 2016 року № в чистині основного платежу на суму 31,07 грн., в частині застосування штрафних санкцій на суму 7,78 грн., в іншій частині залишено зазначене податкове повідомлення рішення без змін, залишено без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 09 листопада 2016 року №, №, №, №, №.

07 лютого 2017 року на підставі акту перевірки №9400/26-52-13-06/ від 30 вересня 2016 року та рішення ГУ ДФС у м. Києві від 03 лютого 2017 року №847/Ф/26-15-10-02-16 ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку у розмірі 56 225,76 грн.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснює підприємницьку діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, виданого Деснянською районною у місті Києві державною адміністрацією 13 листопада 2002 року, про що зроблено запис в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за №21833; на податковому обліку в ДПІ у Деснянському районі м. Києва перебуває з 15 листопада 2002 року, а як фізична особа - підприємець, який сплачує єдиний соціальний внесок, - з 18 листопада 2002 року, реєстраційний №01/11-19786.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування (3 група) з 01 квітня 2013 року за наступними видами господарської діяльності: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (КВЕД 56.10), постачання інших готових страв (56.29), обслуговування напоями (безалкогольними) (КВЕД 56.30), постачання готових страв для подій (КВЕД 56.21), Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями (безалкогольними) (КВЕД 47.11).

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України (в редакції від 01 січня 2015 року) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до пп. 3 п. 291.4 ст. 91 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 20 000 000 гривень (відповідно до Закону України від 24.12.2015 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», з 01 січня 2016 року встановлене обмеження у 5 000 000 гривень).

Відповідно до п. 293.3 ст. 293 ПК України, відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Отже з аналізу наведених норм вбачається, що судом першої інстанції вірно зазначено про те, що перебуваючи у перевіряємому періоді на спрощеній системі оподаткування, позивач не зобов`язаний був реєструватися платником ПДВ відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України.

Крім того, необґрунтованими є доводи відповідача про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки торгівля через мережу Інтернет («Возмещение по Интериет-эквайрингу»), отримання доходу від якого відповідач вважає порушенням п. 293.4 ст. 293 ПК України, не є окремим видом економічної діяльності, оскільки згідно п. 1.9 ст. 1 Закону України №2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» еквайрінг - це послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі.

Відтак, як вірно встановлено судом, позивачем умови провадження господарської діяльності на спрощеній системі оподаткування порушені не були та він не зобов`язаний був зареєструватися платником ПДВ з 11 липня 2015 року внаслідок перевищення його сукупного доходу, тому податкове повідомлення-рішення від 09 листопада 2016 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 72 241,69 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пп. 2 п. 297.1, п. 297.2 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою. Нарахування, сплата та подання звітності з податків і зборів інших, ніж зазначені у пункті 297.1 цієї статті, здійснюються платниками єдиного податку в порядку, розмірах та у строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Підпунктом 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).

Згідно абз. 1 пп. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.51, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 Кодексу.

Оскільки пп. 165.1.36 п. 165.1 статті 165 ПК України встановлено що, дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування, не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, то, відповідно, категорія осіб, які знаходяться на спрощеній системі оподаткування, звільняються від нарахування та сплати військового збору.

Так, судом встановлено, що позивач не порушував умов перебування на спрощеній системі оподаткування та сплати єдиного податку (3 група), а висновок відповідача про те, що позивач повинен перебувати на загальній системі оподаткування з 01 липня 2015 року є необґрунтованим, тому податкові повідомлення-рішення від 09 листопада 2016 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 39 645,65 грн. та № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 3 303,24 грн. є протиправними і також підлягають скасуванню.

Відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464, єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; 3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до висновків акту перевірки, донарахування позивачу єдиного внеску зумовлено тією обставино, що позивач повинен був з 01 липня 2015 року застосовувати загальну систему оподаткування.

Оскільки судом вище вже встановлено, що висновок про необхідність застосування позивачем з 01 липня 2015 року загальної системи оподаткування є хибним, то, відповідно, безпідставним є і висновок про необхідність здійснення позивачем нарахування єдиного внеску на суму чистого доходу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464, а не на самостійно визначену платником податку суму доходу відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 12 січня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 4 412,72 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються: при продажу товарів (наданні послуг) фізичними особами підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Відповідно до п. 296.10 ст. 296 ПК України, платники єдиного податку першої - третьої груп не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

З огляду на встановлену раніше судом безпідставність висновку відповідача про необхідність переходу позивача на загальну систему оподаткування, необґрунтованим є висновок відповідача про необхідність застосування позивачем реєстратора розрахункових операцій.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 09 листопада 2016 року № про застосування фінансової санкції в сумі 1,00 грн. за порушення позивачем п. 1 ст. 3 Закону №265 є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням в.о. заступника начальника ДПІ в Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві Мусаєвої Л.І. від 27 жовтня 2017 року №1177/26-52-13-02-38 позивача виключено з реєстру платників єдиного податку з 01 жовтня 2017 року на підставі абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України (наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів).

Як зазначено в акті перевірки, за результатами перевірки податкових декларацій платника єдиного податку позивача за 2013-2015 роки, Книги обліку доходів, руху коштів по банківському рахунку, відомостей за формою №1ДФ «Про суми виплачених доходів і утриманих з них податків фізичних осіб», відповідачем встановлено розбіжність між задекларованим доходом в деклараціях платника єдиного податку та за результатами перевірки (не враховано до обсягів доходу надходжень на розрахунковий рахунок з призначенням платежу: «инкассированная виручка, за») за 2013 рік у сумі 517 512,33 грн. за 2014 - 367 587,80 грн. та за 2015 - 18 140,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 28 грудня 2018 року суд витребував від відповідача докази, зокрема, належним чином засвідчену копію акту перевірки від 30 вересня 2016 року №9400/26-52-13-06/ разом з усіма додатками, зокрема, додатком №1 Таблиця невідповідностей сум, довідки (акту) від 22 вересня 2016 року №76/26-52-13-06.

Між тим, відповідачем не було доведено правомірності здійснених ним донарахувань, вимога ухвали суду про витребування доказів щодо надання додатку № 1 «Таблиці невідповідностей сум» не виконана. Відповідно, суд не мав можливості перевірити обґрунтованість розрахунків відповідача, у зв`язку з чим пристав на позицію позивача відносно того, що врахування у складі сукупного отримуваного доходу інкасованої виручки фактично подвоює розмір отримуваного доходу за відповідні дні.

Так, позивачем згідно даних Книги, 07 жовтня 2013 року отримано дохід у сумі 4 000,00 грн., а за даними банківської виписки - 9 548,12 грн., тобто розбіжність за вказаний день за твердженням відповідача становить 5 548,12 грн., що є заниженням отриманого доходу; при цьому, відповідно до даних Книги, отриманий позивачем 05 жовтня 2013 року та 06 жовтня 2013 року - дні, за які банківські виписки відсутні (субота та неділя є неробочими для банківських установ) - дохід становить 3 128,83 грн. та 2 419,29 грн. відповідно, що разом складає саме 5 548,12 грн.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно було зазначено, що відповідач не довів обґрунтованості його висновків про заниження позивачем отриманого доходу, з огляду на що податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку у розмірі 56 225,76 грн. не може вважати законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.

Відповідно до ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, в апеляційній скарзі відповідачем жодним чином не спростовано оскаржуване рішення, не зазначено, з якими саме доводами суду не погоджується податковий орган, не вказано, які обставини судом встановлено не вірно чи не повно, які докази сторін не взято до уваги чи які норми права порушено.

Проте, апелянтом зазначено, що за формою 1 ДФ у ФОП ОСОБА_1 працює 2 наймані особи, в той час як при виході на адресу здійснення позивачем підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 , м. Київ , готель «ІНФОРМАЦІЯ_1», працівниками ДПІ візуально було виявлено 6 осіб. При цьому, ФОП ОСОБА_1 в порушення норм Постанови №413 не направляв контролюючому органу повідомлення про прийняття на роботу працівників. Однак, будь-яких доказів, які б підтвердили трудові відносини позивача із вказаними невстановленими особами, матеріали справи не містять.

Перевищення ФОП ОСОБА_1 обсягу доходу 1000000 грн у 2 кварталі 2015 року, за умов якого позивач мав перейти на загальну систему оподаткування судом також не встановлено, як і не встановлено здійснення видів діяльності, не зазначених у Реєстрі платників єдиного податку.

Відтак, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про безпідставність визначення ФОП ОСОБА_1 наведених вище сум грошових зобов`язань, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню.

Будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, доводів, викладених в оскаржуваному рішенні не спростовано, порушення суд норм права не доведено.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено фактів порушення позивачем податкового законодавства, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку