Справа № 161/9140/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/8318/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2019 року в справі №161/9140/19 (головуючий суддя Філюк Т.М., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинської митниці ДФС, в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил №1724/20500/19 від 22 травня 2019 року, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 10087,38 гривень.

Рішенням від 18 липня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області адміністративний позов задовольнив частково.

Скасував постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС Германа В.М. від 22 травня 2019 року у справі про порушення митних правил № 1724/20500/19 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 10087,38 гривень.

Провадження в справі про порушення митних правил №1724/20500/19 закрив на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята правомірно, відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством України.

Звертає увагу на те, що позивача притягнуто до відповідальності за ст. 485 МК України на основі наданих митними органами Литовської Республіки документів, за результатами аналізу яких митним органом встановлено невідповідність продавця, покупця автомобіля та різницю в ціні транспортного засобу, відповідно перераховано митні платежі та прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Так, відповідно до зазначених вище документів, які надійшли з митного департаменту при Міністерстві фінансів Литовської Республіки, транспортний засіб марки «CITROEN», модель «С4», ідентифікаційний номер (номер кузова НОМЕР_1 НОМЕР_2 , був проданий компанією «UAB AUKSELA» громадянину ОСОБА_2 , м. Луцьк, Україна, за ціною 2000 Євро, згідно з рахунком-фактурою №552 від 27.08.2018, та на яку була оформлена експортна декларація від 27.08.2018 MRN №18LTKC0100EK0D0860.

В розумінні ст. 495 МК України апелянт вважає їх належними та допустимими доказами.

Вищенаведене, на переконання апелянта, однозначно вказує на наявність під час митного оформлення у гр. ОСОБА_1 іншого пакету документів на транспортний засіб марки «CITROEN», модель «С4», де містилася інформація про справжню та достовірну вартість авто, що в свою чергу вказує на прямий умисел позивача на вчинення правопорушення, яке полягало в уникненні від сплати митних платежів у повному обсязі.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 07 вересня 2018 року посадовою особою м/п «Луцьк» Волинської митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ № UA205100/2018/014446, де декларантом (митним брокером) ТОВ «Кастомс Брок Плюс» був громадянин ОСОБА_3 , який за договором доручення №001-09-Л від 01 вересня 2018 року, укладеним з громадянином України ОСОБА_1 , здійснив митне оформлення товару «легковий автомобіль марки Citroen, модель С4, номер кузова - НОМЕР_2 , 2011 року виготовлення».

Транспортний засіб відповідно до рахунку - фактури від 06.09.2018 №0319 був проданий компанією «YY-Export» Aagade,7770, ОСОБА_4 ОСОБА_5 за ціною 1000 євро.

15.02.2019 до Волинської митниці ДФС з Державної фіскальної служби України листом від 15.02.2019 №4990/7/99-99-20-02-01-17 надійшло звернення митних органів Литовської Республіки щодо підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення автомобіля марки «CITROEN», модель «С4», ідентифікаційний номер (номер кузова НОМЕР_1 НОМЕР_3 за експортною митною декларацією MRN №18LTKC0100EK0D0860 та рахунком- фактурою (Pirkimo-Pardavimo Sutartis) №552 від 27.08.2018 на купівлю-продаж даного транспортного засобу.

За результатами проведеного опрацювання зазначеного звернення митних органів Литовської Республіки та товаросупровідних документів до нього було встановлено, що автомобіль марки «CITROEN», модель «С4», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_4 був проданий компанією «UAB AUKSELA», Knygnesio, 23, 72191, Tarage, LT фізичній особі громадянину України Сергію Конюху за ціною 2000 євро, що за курсом Національного банку України станом на 07.09.2018 року, тобто на момент митного оформлення товару за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205100/2018/014446 склало суму 65673 грн 07 коп.

Відповідно до службової записки управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Волинської митниці ДФС від 06.03.2019 №584/03-70-19-02-25 за митне оформлення автомобіля марки «CITROEN», модель «С4», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_3 при його митній вартості у 65673,07 гривень необхідно було сплатити митні платежі у загальній сумі 41116,07 гривень, тобто різниця між платежами, які було сплачено і платежами, які необхідно було сплатити, становить 3362 грн 46 коп.

Таким чином, щодо ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №1724/20500/19 від 19.04.2019, на підставі якого 22 травня 2019 року заступник начальника Волинської митниці ДФС Герман В.М. виніс постанову у справі про порушення митних правил №1724/20500/19, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 10 087, 38 грн (а.с.8-10).

Вважаючи такі дії та рішення Волинської митниці ДФС протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що митниця під час розгляду справи про порушення митних правил жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, аніж тим, що подані до митного оформлення на Волинській митниці ДФС. На підставі аналізу досліджених доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що по справі достатніх доказів такої вини і мети в діях позивача не зібрано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 1 ст. 458 МК України передбачає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, диспозиція ст. 485 МК України встановлює, що відповідальність настає, за зазначення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Відповідно до ст. 10 КУпАП України суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується лише умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Разом з тим, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією ст. 485 МК України.

Так, підставою для складення протоколу про порушення митних правил та основним доказом для притягнення позивача до відповідальності були одержані від митних органів Литовської Республіки експортна митна декларація MRN №18LTKC0100EK0D0860 та рахунок-фактура №552 від 27.08.2018.

Між відомостями цієї експортної декларації і наданими для митного оформлення транспортного засобу на території України документами є відмінності в частині його продавця, покупця та вартості.

Проте сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортних засобів у Литовській Республіці. Вона жодним чином не виключає можливості переходу прав на автомобіль після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих позивачем до митного оформлення документах.

До того ж, як вбачається з Інтернет-сайту Єврокомісії щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) митна декларація №18LTKC0100EK0D0860 не знайдена (а.с.12).

Митне оформлення транспортного засобу та його декларування здійснював декларант (митний брокер) ТзОВ «Кастомс Брок Плюс» ОСОБА_3 , який в ході здійснення провадження та розгляду протоколу № 1724/20500/19 не був опитаний про обставини декларування і надання йому відповідних документів.

Отже, Волинська митниця ДФС, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірила обставин завершення експорту товару; для усунення сумнівів не вчинила запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом.

Самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару та його відправника.

Також в оскаржуваній постанові посадова особа митниці жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, ніж тим, що подані до митного оформлення на Волинській митниці ДФС.

Доводи відповідача про наявність у позивача при перетині митного кордону іншого пакету документів на автомобіль ґрунтуються виключно на припущеннях, що в силу ст.62 Конституції України є неприпустимим, так як жодними належними і допустимими доказами не підтверджені.

Отже, аналіз доказів по справі свідчить, що належних, допустимих і достатніх доказів про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, не здобуто, що є підставою для скасування спірної постанови відповідно до п.1 ч.1 ст.531 МК України.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 , 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2019 року в справі №161/9140/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 29.08.2019.