Справа № 160/4912/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

19 серпня 2019 року Справа № 160/4912/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Рубані А.В.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача -1 Полівчука Д.П.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року провадження у справі було відкрито та справа призначена до розгляду у порядку підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Позивач, зазначаючи про проходження служби в Полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро 1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на посаді фахівця ІІ категорії в період з 15.01.2016 р. по 25.02.2016 р., стверджує про забезпечення ОСОБА_1 виконання завдань, визначених Законом України Про боротьбу з тероризмом в районах проведення Антитерористичної операції у м. Бахмут Донецької області, посилаючись при цьому як на підставу направлення до зони проведення АТО на наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15.01.2016 р. №11о/с дск, довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 12.03.2016 р. №25/393, від 10.02.2017 р. №18/13-В-4 щодо підтвердження безпосередньої участі в антитерористичній операції.
Позивач також зазначає, що, за наслідками звернення останнього у січні 2019 року до Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України для вирішення питання щодо надання йому статусу учасника бойових дій, йому було відмовлено в наданні такого статусу (рішення від 26.03.2019 р. № 3/IV/VI/1) з тих підстав, що позивач не був поліцейським, а тому відсутні підстави для надання такого статусу.
Відтак, посилаючись на відповідні норми Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р.№413, Закону України Про боротьбу з тероризмом, позивач вважає оскаржуване рішення від 26.03.2019 р. № 3/IV/VI/1 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав та просив позовну заяву задовольнити повністю за викладених у ній підстав.
Повноважний представник відповідача-1 щодо задоволення позовної заяви заперечував, в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, виклавши свою позицію у відзиві на позовну заяву від 03.07.2019 року, відповідно до якого зазначив наступне.
Спірні правовідносини чітко та у повному обсязі врегульовані чинним законодавством України.
Відповідно до п.4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. №413, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, документи, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Відповідно до ст.с.1, 5 Закону України Про боротьбу з тероризмом визначається поняття антитерористичної операції та повноваження суб`єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом. При цьому, відповідач зазначає, що безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції здійснюють виключно поліцейські Національної поліції, на яких покладено функції з організації боротьби з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції Національної поліції.
Відповідач зазначає, що наведені вище норми повністю кореспондуються з пунктом 19 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, згідно якого учасниками бойових дій визнаються поліцейські, тобто громадяни України, які склали Присягу поліцейського, проходять службу на відповідних посадах у поліції і яким присвоєно спеціальне звання.
Не спростовуючи того факту, що позивач в період з 15.01.2016 р. по 25.02.2016 р., направлявся у відрядження до зони проведення антитерористичної операції як фахівець II категорії полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро 1 ГУНП в Дніпропетровській області, відповідач вказує, що в розумінні ст.5 Закону України Про боротьбу з тероризмом позивач не здійснював функції з організації боротьби з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції Національної поліції, оскільки позивач не є поліцейським.
Також, посилаючись на зміст п.1.2 розділу II Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.05.2016 р. №405, відповідач зазначає про правомірність оскаржуваного рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 від 26.03.2019 р № 3/IV/VI/1.
При цьому, відповідач 1 окрему увагу звернув на позовну вимогу позивача щодо зобов`язання Національної поліції України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій, зазначивши про те, що завданням адміністративного судочинства є не забезпечення ефективності державного управління, а гарантування дотримання вимог права, інакше призведе до порушення принципу розподілу влади.
Також, навівши визначення дискреційного повноваження як повноваження, яке надає певного ступеню свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення, відповідач 1 зазначив, що, вимога позивача про зобов`язання Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надати позивачу статус учасника бойових дій, за умови задоволення позову, буде формою втручання з боку суду в дискреційні повноваження суб`єкта при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства.
12.07.2019 року позивачем було надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в тексті якої зазначено наступне.
Позивач відряджався до зони проведення АТО саме як працівник місцевого органу виконавчої влади, що підтверджується наказами Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ, в яких зазначено про прибуття та вибуття зі складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, а також наказами Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про направлення у відрядження та посвідчення про відрядження, а відтак, статус позивача на час перебування в зоні АТО надає йому право для визнання його учасником бойових дій з відповідним документальним підтвердженням зазначеного видачею посвідчення.
Також позивач зазначає, що прийнятим рішенням щодо відмови у наданні останньому статусу учасника бойових дій відповідач-2 порушує його конституційне право на соціальний захист, закріплене ст.46 Конституції України, крім того, позиція відповідачів суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.02.2019 р. у справі №806/2357/16 щодо того, що «відсутність у позивача статусу поліцейського не є підставою для відмови в наданні статусу учасника бойових дій».
22.07.2019 року відповідачем-1 до суду було надано заперечення на відповідь на відзив, суть яких полягає в наступному.
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII встановлено два взаємовиключні статуси, а саме: учасник війни та учасник бойових дій, які позивач помилково та необгрунтовано ототожнює.
Позивач відповідає лише умовам набуття статусу учасника війни відповідно до критеріїв, встановлених пунктом 13 статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII, при цьому такий статус у позивача наявний.
Отже, оскільки положеннями пункту 19 частини першої статті 6 наведеного вище закону чітко встановлений вичерпний перелік осіб, які можуть бути визнані учасниками бойових дій за наявної сукупності інших умов і серед вказаного переліку відсутня категорія, що включає в себе працівників Національної поліції, які не є поліцейськими, відповідач 1 вважає, що у позивача відсутнє право на отримання статусу учасника бойових дій.
Відповідачем 2 - Комісією Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України будь якого відзиву на позовну заяву до суду направлено не було, як не було забезпечено і явку повноважного представника відповідача 2 в судове засідання, про час та місце проведення якого відповідач-2 був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
12.06.2019 року сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, причини неявки невідомі, що мало наслідком відкладення розгляду справи на 05.08.2019 року.
01.08.2019 року позивач звернувся до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду з клопотанням про перенесення судового засідання з огляду на неможливість взяти участь у останньому у зв`язку із участю в туристичному турі у Туреччині з 04.08.2019 р. по 11.08.2019 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 р. клопотання позивача про перенесення розгляду справи у справі №169/4912/19 було задоволено, наступне судове засідання призначено на 19.08.2019 року.
Також, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 р., занесеною в протокол судового засідання від 19.08.2019 року., було продовжено строк підготовчого провадження в межах, визначених ч.4 ст. 173 Кодексу адміністративного судочинства України.
В судове засідання призначене на 19.09.2019 р. з`явився позивач та представник відповідача-1. Відповідач-2 до зали судового засідання свого представника не направив, відомості про вручення судової повістки в матеріалах справи наявні, причини неявки невідомі. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від представника відповідача-2 не надходило.
У судовому засіданні, призначеному на 19.09.2018 р., судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Позивач та повноважний представник відповідача-1 не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 05.06.2019 р.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до Витягу з наказу від 07.11.2015 р. №1 о/с, призначено тих, що прибули за переведенням із Міністерства внутрішніх справ, з установленням посадових окладів згідно штатного розпису, з 7 листопада 2015 року: ОСОБА_1 , фахівцем ІІ категорії полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Підстава: заява ОСОБА_1 від 07 листопада 2015 р.
Відповідно до Витягу з наказу від 15.01.2016 р. №11 о/с дск «Про відрядження працівників ПСПОП «Дніпро-1» ГУНП до зони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей» відряджено у службове відрядження для виконання трудових обов`язків фахівців полку патрульної поліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУНП з 15.01.2016 р. до особливого розпорядження, у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей до міста Артемівськ Донецької області: ОСОБА_1 , фахівця полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУНП.
Відповідно до Витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 18.01.2016 р. №19 вважався таким, що прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 15 січня 2016 року ОСОБА_1 фахівця ІІ категорії полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1». Підстава: посвідчення про відрядження №102 від 15.01.2016 р.
Відповідно до наказу від 25.02.2016 р. №46 о/с дск «Про повернення з відрядження працівників підрозділів патрульної служби поліції особливого призначення ГУНП» вважати прибулим з відрядження по виконанню завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», забезпечення публічної безпеки і порядку в районах проведення АТО та виконання трудових обов`язків: працівників полку ПСПОП «Дніпро-1» ГУНП, які відряджалися до міста Артемівськ Донецької області з 15 січня 2016 року відповідно до наказу ГУПН від 15 січня 2016 року №11 о/с дск, з 25 лютого 2016 року: ОСОБА_1 фахівця полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУНП.
Відповідно до Витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 26.02.2016 р. №57 вважався таким, що прибув до пункту постійної дислокації з 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 фахівець ІІ категорії. Підстава: посвідчення про відрядження №102 від 15.01.2016 р.
27.02.2019 року позивач звернувся до Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України з заявою про надання останньому статусу учасника бойових дій. Також просив витребувати в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області матеріали про підтвердження безпосередньої участі та виконання завдань антитерористичної операції ОСОБА_1 та надати відповідь на його заяву у строк не більше одного місяця від дня надходження відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».
12.03.2016 р. Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області складено довідку від 12.03.2016 р. №25/393 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в тексті якого зазначено, що остання видана ОСОБА_1 фахівцю ІІ категорії в тому, що він дійсно в період з 15.01.2016 р. по 25.02.2016 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у м.Артемівськ Донецької області. Підстава: наказ ГУНП №11 о/с від 15.01.2016 р.
В зазначеній вище довідці від 12.03.2016 р. №25/393 зазначено, що остання є підставою для надання статусу ОСОБА_1 учасника бойових дій.
10.02.2017 р. Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області складено довідку від 10.02.2017 р. №18/13-В-4 про те, що ОСОБА_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відряджався до зони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», наказом ГУНП В Дніпропетровській області від 15.01.2016 р. № 11 о/с дск в період з 15 січня по 25 лютого 2016 року.
В зазначеній вище довідці від 10.02.2017 р. №18/13-В-4 зазначено, що остання є підставою для надання статусу учасника бойових дій.
21.06.2019 р. Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області складено довідку «Про надання інформації щодо ОСОБА_1 » від 21.06.2019 р. №640/103/33-2019, в тексті якої зазначено наступне.
ОСОБА_1 колишній фахівець 2 категорії полку патрульної служби поліції особливого призначення «Диіпро-1» ГУНИ в Дніпропетровській області дійсно відряджався у складі підрозділу до районів проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в періоди з 15.01.2016 по 25.02.2016, а саме, до м. Артемівськ Донецької області, де на той час знаходилась тимчасова база дислокації ППСПОП «Дніпро-1» у зоні АТО.
ОСОБА_1 , перебуваючи у відрядженні, згідно своїх посадових обов`язків виконував роботу щодо перевірки технічного стану обладнання, виконання роботи з налаштування та ремонту, технічне обслуговування, внесення необхідних записів в експлуатаційно-технічну і документацію, до виконання бойових розпоряджень (завдань) не залучався.
На час відрядження за ОСОБА_1 був закріплений бронежилет «Корсар», зброя та боєприпаси за ним не закріплювались.
Рапорти, витяги з оперативних завдань, бойові розпорядження, журнали бойових дій, книги нарядів, графіки несення служби, бойові донесення чи інше, де був би зазначений ОСОБА_1 , в полку ПСПОП «Дніпро-1» ГУНП в Дніпропетровській області відсутні. 13.03.2019 року Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України на адресу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було направлено лист №В-359/12/2/03-2019 з вимогою терміново підготувати та надіслати до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України наявні матеріали відносно ОСОБА_1 , перелік яких визначено Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року (зі змінами).
13.03.2019 року Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України на адресу позивача також було направлено лист №В-359/12/2/03-2019 з повідомленням про витребування у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідних документів.
26.03.2019 р. за №3/ІV/VІ/ 1 Комісією Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України прийнято рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із відмовою про встановлення позивачу ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.
21.06.2019 р. Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області складений лист від 21.06.2019 р. №24/627 «Про надання інформації», в тексті якого зазначено, що фахівець ІІ категорії ППСПОП «Дніпро-1» ГУНП ОСОБА_1 при його відрядженні до зони антитерористичної операції табельною вогнепальною зброєю, спеціальними засобами та одностроєм не забезпечувався.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері визначення правового статусу ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них регулюються нормами
Відповідно до ч. 5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст.4 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Так, учасниками бойових дій відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворень відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст.17 ЗУ Про Національну поліцію, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до ст.21 ЗУ Про боротьбу з тероризмом, особи, які беруть участь у боротьбі з тероризмом, перебувають під захистом держави. Правовому і соціальному захисту підлягають:1) військовослужбовці, працівники і службовці центральних та місцевих органів виконавчої влади, які беруть (брали) безпосередню участь в антитерористичних операціях;2) особи, які на постійній чи тимчасовій основі сприяють органам, що здійснюють боротьбу з тероризмом, у запобіганні, виявленні, припиненні терористичної діяльності та мінімізації її наслідків;3) члени сімей осіб, зазначених у пунктах 1 і 2 цієї частини, якщо потреба в забезпеченні їх захисту викликана участю зазначених осіб у боротьбі з тероризмом.
Соціальний захист осіб, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснюється у порядку, який визначається законом.
Якщо особа, яка брала участь у боротьбі з тероризмом, загинула під час проведення антитерористичної операції, членам її сім`ї та особам, що перебували на її утриманні, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України одноразова допомога в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів, відшкодовуються витрати на поховання загиблого, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника, а також зберігаються пільги, які мав загиблий, на отримання житла, оплату житлово-комунальних послуг тощо.
У разі, коли особа, яка брала участь у боротьбі з тероризмом, стала інвалідом внаслідок каліцтва, одержаного під час проведення антитерористичної операції, цій особі за рахунок коштів Державного бюджету України виплачується одноразова допомога в розмірі десяти прожиткових мінімумів і призначається пенсія відповідно до законодавства України.
У разі, коли особа, яка брала участь у боротьбі з тероризмом, під час проведення антитерористичної операції зазнала поранення, яке не потягло за собою настання інвалідності, цій особі виплачується одноразова допомога в розмірі п`яти прожиткових мінімумів.
У разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, працівників поліції під час безпосередньої участі в антитерористичній операції одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі та порядку, визначених законами України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про Національну поліцію".
Відповідно до абз2 п.2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, статус учасника бойових дій надається: особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Відповідно до п.4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення:для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів; для осіб, які отримали поранення, контузії, каліцтва (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв; для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами; для осіб, які проходять службу (працюють) у військових частинах (органах, підрозділах), установах та організаціях або на підприємствах, які постійно дислокуються чи розташовані безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення; для осіб, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, - витяги з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витяги з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення цих заходів, документи про направлення у відрядження до районів здійснення цих заходів; для осіб, які залучалися до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці сьомому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів; для осіб, які отримали поранення, контузії, каліцтва (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), - документи, зазначені в абзаці сьомому цього пункту, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв.
Відповідно до п.5 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія);міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.
Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом, зазначеним в абзаці другому цього пункту.

Положення про міжвідомчу комісію затверджується Мінсоцполітики. До складу міжвідомчої комісії включаються фахівці Міноборони, МВС, Мін`юсту, Національної поліції, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральної прокуратури України, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС. Також можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.

Відповідно до п.6 Порядку № 413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобовязані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 26 серпня 2016 року № 868 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 вересня 2016 року за № 1271/29401, це Положення визначає основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни державних службовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України та працівників територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, інших осіб, визначених чинним законодавством (далі - працівники МВС), а також організацію її роботи.

Пунктами 2, 3 розділу І Положення № 868 встановлено, що Комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни утворюється в апараті МВС наказом МВС з метою реалізації заходів, пов`язаних із наданням статусу учасника бойових дій, учасника війни працівникам МВС.

У своїй діяльності Комісія керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами Верховної ради України, актами Кабінету Міністрів України, Міністерства внутрішніх справ України та цим Положенням.

Відповідно до п.п. 1, 2 розділу ІІ Положення № 868 основними завданнями Комісія є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, розгляд питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до пунктів 6 і 13 статті 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має право: 1) вивчати довідки, документи та інші докази, надіслані керівниками структурних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України та керівниками територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, іншими особами, визначеними чинним законодавством (далі - керівники підрозділів), чи подані особисто; 2) заслуховувати у разі потреби працівників МВС, свідків, представників органів державної влади, громадських організацій, рад ветеранів; 3) подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), документи зі спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання; 4) брати до уваги докази, пропозиції та рекомендації комісій, створених в центральних органах виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ України, під час вивчення матеріалів щодо надання статусу учасника війни працівникам МВС; 5) повертати документи керівникам підрозділів для подальшого доопрацювання; 6) приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни; 7) приймати рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій, учасника війни; 8) повторно розглядати за рішенням Міністерства внутрішніх справ України (особи, яка виконує його обов`язки) питання про надання статусу учасника бойових дій, учасника війни особам, яким було відмовлено в наданні такого статусу раніше.

Пунктом 4 Положення № 868 передбачено, що Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі: відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення; виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477 IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оцінивши надані сторонами у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до ст.86 КАС України, та надавши відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника в світлі висновку, викладеного в пункті 25 Рішення Європейського Суду з прав людини Проніна проти України (заява №63566/00, Страсбург 18 липня 2006 року), суд приходить до висновку про можливість винесення законного і об`єктивного рішення у справі з урахуванням всіх обставин, наведених вище.

При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві, такі у відзиві на позовну заяву, та надаючи правову оцінку щодо питання отримання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, суд зазначає наступне.

Комісія Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України формально поставилася до розгляду звернення позивача, у зв`язку з не прийняттям до уваги положень п. 4 розділу ІІ Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.05.2016 р. №405 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 червня 2016 р. за №857/28987, яким визначено, що комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі: відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу І цього Положення; виявлення факту подання недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення, у тому числі про участь особи у виконанні бойових завдань із захисту Батьківщини; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Тобто, відмовляючи у наданні статусу учасника бойових дій Комісія повинна керуватись чотирма складовими зазначеними вище, які визначені положенням абз. 2 п. 4 розділу ІІ Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.05.2016 р. №405 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 червня 2016 р. за №857/28987.

При цьому, суд зазначає, що Комісія не прийняла до уваги положення п.4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413, а також не врахувала всіх обставини, які стали підставою для відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , а саме: наявність довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.09.2017 р. №18/7-Б-134 щодо відрядження до зони антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей для виконання трудових обов`язків та завдань, визначених ЗУ Про боротьбу з тероризмом, наказами ГУНП у Дніпропетровській області від 09.04.2016 р. №86 о/с дск в період з 9 квітня по 19 травня 2016 р., від 20.05.2016 р. №124 о/с дск в період з 20 травня по 4 червня 2016 р., від 13.07.2016 р. №191 о/с дск в період з 13 липня по 13 вересня 2016 року, від 26.09.2016 р. №275 о/с дск в період з 26 вересня по 13 листопада 2016 р., від 29.05.2017 р. №179 о/с дск в період з 07 червня по 31 листопада 2017 р.

Зокрема, надаючи оцінку доводам позивача щодо його безпосередньої участі в антитерористичній операції, порушенням оскаржуваним рішенням його конституційного права на соціальний захист, закріпленого ст.46 Конституції України, в сукупності з доводами відповідача 1 щодо здійснення безпосередньої участі у виконанні завдань антитерористичної операції виключно поліцейськими Національної поліції, надання Комісією статусу учасника бойових дій тільки поліцейським, які безпосередньо залучались до виконання завдань антитерористичної операції в районах їх проведення та брали безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, а також щодо права позивача відповідно до ст.9 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту отримати статус учасника війни як цивільній особі (працівнику), викладеним як в позовній заяві та відзиві на позовну заяву, так і озвученим безпосередньо в судових засіданнях при розгляді і вирішенні даної справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України (копія паспорта громадянина України долучена до матеріалів справи), який відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 22.03.2019 року №1621/103/01-2019 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, дійсно в період з 15.01.2016 р. по 25.02.2016 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області.

Додатково зазначений факт підтверджується також наказами Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 19.01.2016 року №19, від 26.02.2016 р. №57, м. Краматорськ; наказами ГУНП в Дніпропетровській області від 15.01.2016 р. №11о/с дск, від 25.02.2016 р. №46 о/с дск, м. Дніпропетровськ, копії яких долучено до матеріалів справи.

При цьому, наведені вище факти жодним чином не були спростовані і з боку відповідачів будь-якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач дійсно не є поліцейським, проте займаючи посаду фахівця ІІ категорії полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1, останній дійсно брав участь в АТО у зазначений вище період, а відповідач 2, відмовляючи позивачу в наданні статусу учасника бойових дій оскаржуваним рішенням від 26.03.2019 р № 3/IV/VI/1 з огляду на вимоги п.16 ст.6 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413, а також п.4 розділу ІІ Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 23.05.2016 р. №405 діяв при винесенні оскаржуваного рішення без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; недобросовісно; нерозсудливо; без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; непропорційно, окрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, дійсно порушив ст.46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Також судом зазначається, що посилання відповідача на факт надання ОСОБА_1 статусу учасника війни відповідно до п.13 ст.9 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як на одну із підстав дотримання права на соціальний захист позивача не спростовує, при цьому, права останнього на отримання додаткових соціальних гарантій шляхом отримання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій як особи, яка приймала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у складі полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Так, ОСОБА_1 дійсно є учасником війни, що підтверджується посвідченням учасника війни від 03.08.2017 р. № НОМЕР_1 , копія якого долучена до матеріалів справи.

Проте, ні ст.9 ЗУ Про статус ветеранів війни, арантії їх соцільного захисту, ні будь-яка інша норма наведеного вище закону не містить обтяжень щодо отримання учасниками війни статусу учасника бойових дій, і навпаки.

Відтак, суд зазначає, що відповідно до зазначених вище норм чинного законодавства України у суду наявні підстави як для визнання протиправним та скасування рішення Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 від 26.03.2019 р № 3/IV/VI/1, так і для зобов`язання Національної поліції України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасникам бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

Суд зазначає, що за приписами ч. 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України законодавець передбачив, що у випадку прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії суд може зобов`язати останнього прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Водночас, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи ж те, що подані відносно позивача документи в повній мірі відповідали вимогам Порядку № 413 та підтверджували його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а вказана відповідачем підстава (відсутність статусу поліцейського) для відмови позивачу у наданні останньому статусу учасника бойових дій не передбачена Положенням, суд прийшов до висновку про наявність підстав для встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та зобов`язання відповідачів надати позивачу такий статус.

Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 07.02.2019 р. у справі №806/2357/16 (адміністративне провадження №К/9901/33625/18), в якій зазначається, що згідно з пунктом 5 Порядку №413 рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається, зокрема, комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС (далі - комісія), - стосовно осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку.

Для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади (абзац 1 пункту 6 Порядку).

Пунктом 8 Порядку передбачено, що у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

Основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України (далі - Комісія), а також організацію її роботи визначено Положенням про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2016 року N 405 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2016 року за N 857/28987 ( надалі Положення).

Основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання поліцейським, державним службовцям та іншим працівникам Національної поліції України статусу учасника бойових дій.

Пунктом 4 розділу ІІ вказаного Положення передбачено, що Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі:

відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни;

надання недостовірних даних про осіб, зазначених у п.1 розд. І цього Положення;

виявлення факту підроблення документів, які є для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни;

наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Отже, вказаним Положенням передбачено надання статусу учасника бойових дій, зокрема, іншим працівникам Національної поліції України.

Оскільки позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції у ПСПОП "Дніпро-1" ГУНП, забезпечував виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», ніс службу по ОГП в районах проведення АТО, тому посилання відповідача на пункт 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як на підставу для направлення документів на доопрацювання, є необґрунтованим.

Вказана відповідачем підстава (відсутність у позивача статусу поліцейського) не передбачена Положенням про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України.

Подані позивачем документи в повній мірі відповідали вимогам Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. №413.

Проте, відсутність у позивача статусу поліцейського не є підставою для відмови у наданні статусу учасника бойових дій.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Національної поліції України, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, та зважаючи на той факт, що позивач у відповідності до п.16 ч.1 ст.5 ЗУ Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань як Національної поліції України, так і Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України.

Керуючись ст. ст. 242 - 244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача -1: Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд.10, м. Київ, 01601) та відповідача -2: Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд.10, м. Київ, 01601) про визнання протиправним та скасування рішення Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , що прийняте 26.03.2019 р № 3/IV/VI/1, зобов`язання Національної поліції України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , що прийняте 26.03.2019 р № 3/IV/VI/1.

Зобов`язати Національну поліцію України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасникам бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28 серпня 2019 року.

Суддя Є.О. Жукова