Справа № 420/127/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/127/19
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

при секретарі Чугунові С.О.,

за участю представника позивача-адвоката Судакова В.В., представника відповідача Пудріка А.В. та представника 3-ї особи Карапиш К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року (час ухвалення 17 год. 35 хв.; м.Одеса; дата складання повного тексту - 11.03.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та третьої особи Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

09.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 та 3-ї особи ГУ Держгеокадастру в Одеській області в особі Управління з контролю за використанням та охороною земель, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ командира в/частини НОМЕР_1 від 12.12.2018 року №210 «Про результати службового розслідування», яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «зауваження».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірне адміністративне правопорушення він не скоював, а оскаржуваний наказ командира в/частини НОМЕР_1 про притягнення його до дисциплінарного стягнення був прийнятий з порушенням строків та приписів чинного законодавства, в зв`язку із чим, підлягає скасуванню, як незаконний.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 25.03.2019р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2019р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Представники відповідача та 3-ї особи в судових засіданнях суду 2-ї інстанції доводи та вимоги апеляційної скарги не визнали та мотивовано наполягали на залишенні її без задоволення, а постанови суду 1-ї інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач полковник ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проходить в/службу на посаді 1-го заступника командира військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

26.10.2017 року полковнику ОСОБА_1 , на підставі клопотання Командувача Повітряних Сил ЗС України, начальником КЕВ м. Одеса видано спеціальний дозвіл №66, яким, в свою чергу, позивачу надано право на проживання зі своєю родиною (3 особи) у приміщенні №1 будівлі №116 військового містечка «Іллічівськ 1».

В серпні 2018 року, на виконання наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» №751-ДК від 03.08.2018р. та листа Військової прокуратури Південного регіону України від 25.07.2018р. вих.№3374 (яка на той час проводила досудове розслідування кримінального провадження по факту самовільного зайняття на території військового містечка в/ч НОМЕР_2 земельної ділянки), державними інспекторами ГУ Держгеокадастру було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо використання земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , колишня військова частина НОМЕР_3 , в ході якої було виявлено факт самовільного зайняття мешканцем цього військового містечка полковником ОСОБА_1 земельної ділянки у розмірі 0,0945 га, що є порушенням земельного законодавства України, відповідальність, за яке передбачена ст.53-1 КУпАП.

За результатами вказаної перевірки фахівцями ГУ Держгеокадастру в Одеській області було складено відповідний акт перевірки дотримання земельного законодавства від 02.10.2018р., в якому зафіксовано, що на спірній земельній ділянці, що розташована на території колишньої військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), знаходиться будівля №116 у вигляді двохповерхового будинку з навісом, господарськими будівлями, басейном та городом, яка огороджена парканом (у вигляді сітки-рабіци) з воротами. Тобто, доступ на територію цього домоволодіння (в якому мешкає полковник ОСОБА_1 ) та відповідно на цю спірну земельну ділянку (яка належить МО України) - обмежений.

Окрім вищезазначеного акту перевірки від 02.102018р., державним інспектором відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2018р. за порушення останнім вимог п. «б» ч.1 ст.211 Земельного кодексу України, за що передбачена відповідальність за ст.53-1 КУпАП, в наслідок чого, була заподіяна матеріальна шкода в сумі 5716,83 грн.

Далі, в той же день, т.б. 30.11.2018р., заступником начальника ГУ Держгеокадстру в Одеській області вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2018р., разом із копією акта перевірки від 02.10.2018р., був направлений на адресу командира в/частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Також, про необхідність розгляду вищезазначеного протоколу у встановлений ст.87 Дисциплінарного Статуту ЗС України 10-денний строк, командира в/частини НОМЕР_1 повідомив своїм листом від 05.12.2018р. і заступник військового прокурора Південного регіону України.

04.12.2018 року командир в/частини НОМЕР_1 своїм наказом №355ад призначив по вказаному факту службове розслідування, за результатами якого було складено акт від 11.12.2018р., за висновками якого, комісія, керуючись ст.ст.15,284 КУпАП та ст.45 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, дійшла висновку про необхідність притягнення полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення вказаного в протоколі від 30.11.2018р. адміністративного правопорушення.

12.12.2018 року, розглянувши вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2018р. та матеріали службового розслідування, командир в/частини НОМЕР_1 - Командувач повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » генерал-майор ОСОБА_2 ухвалив наказ №210, яким зробив (оголосив) своєму 1-му заступнику полковнику ОСОБА_1 «зауваження» та зобов`язав останнього привести у відповідність до вимог керівних документів дозвіл на користування прилеглою до будівлі №116 земельною ділянкою пл.0,1026 га.

Не погоджуючись з вказаним вище наказом командира в/частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості і недоведеності позовних вимог та відповідно, з як з правомірності дій і спірного наказу відповідача, так і доведеності факт самовільного зайняття позивачем частини земельної ділянки.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Аналогічні положення містяться і в статті 2 Закону України «Про охорону земель».

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законами України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003р. №963-IV, «Про охорону земель» №962-IV від 19.06.2003р., «Про військовий обов`язок і військову службу», «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та Дисциплінарним Статутом ЗС України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Законом, якій безпосередньо визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля є Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003р. №963-IV.

Так, як вбачається зі змісту положень ст.ст.4,5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» №963-IV, об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель - є всі землі в межах території України, а органом який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів, є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, тобто, в даному випадку, Держгеокадастру та його територіальні органи.

Аналогічні положення містяться і ст.19 Закону України «Про охорону земель» №962-IV.

Повноваження ж центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі встановлені ст.6 Закону України №963-IV, до яких належить, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання.

Повноваження ж державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель визначено ст.10 цього ж Закону №963-IV.

Так, ці державні інспектори, окрім іншого, мають право: обстежувати земельні ділянки; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель; складати акти перевірки чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель; розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування актів перевірок та інших матеріалів про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Таким чином, Законом України №963-IV та «Положенням про Управління ГУ Держгеокадастру в Одеській області» (затв. наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17.11.2016р.) встановлено право державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель обстежувати земельні ділянки, складати акти перевірки чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель.

Згідно із пп.30 п.4 «Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області» №308, Головне управління (т.б. відповідач), відповідно до покладених на нього завдань, здійснює державний нагляд (контроль) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, зокрема за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Слід зазначити, що реалізація вказаних повноважень щодо здійснення державного контролю в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності повинна відбуватися виключно у встановлений законодавством спосіб.

Так, як встановлено з матеріалів справи судом апеляційної інстанції та вже зазначалося вище, в серпні 2018 року, на виконання наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» №751-ДК від 03.08.2018р. та листа Військової прокуратури Південного регіону України від 25.07.2018р. вих.№3374 (яка на той час проводила досудове розслідування кримінального провадження по факту самовільного зайняття на території військового містечка в/ч 3155 земельної ділянки), державними інспекторами ГУ Держгеокадастру було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо використання земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , колишня військова частина НОМЕР_3 , в ході якої було виявлено факт самовільного зайняття мешканцем цього військового містечка полковником ОСОБА_1 земельної ділянки у розмірі 0,0945 га, що є порушенням земельного законодавства України, відповідальність, за яке передбачена ст.53-1 КУпАП.

З матеріалів справи видно, що за результатами вказаної вище перевірки фахівцями ГУ Держгеокадастру в Одеській області було складено акт перевірки дотримання земельного законодавства від 02.10.2018р., в якому зафіксовано, що на спірній земельній ділянці, що розташована на території колишньої військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), знаходиться будівля №116 у вигляді двохповерхового будинку з навісом, господарськими будівлями, басейном та городом, яка огороджена парканом (у вигляді сітки-рабіци) з воротами. Тобто, доступ на територію цього домоволодіння (в якому мешкає полковник ОСОБА_1 ) та відповідно на цю спірну земельну ділянку (яка належить МО України) - обмежений.

Як вбачається зі змісту положень ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання цієї земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої з/ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно п. «б» ч.1 ст.211 Земельного кодексу України, за самовільне зайняття земельних ділянок, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Як вже зазначалося вище, окрім вищезазначеного акту перевірки від 02.102018р., державним інспектором відносно ОСОБА_1 було складено і протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2018р. за порушення останнім вимог п. «б» ч.1 ст.211 Земельного кодексу України, за що передбачена відповідальність за ст.53-1 КУпАП, в наслідок чого, була заподіяна матеріальна шкода в сумі 5716,83 грн.

Далі, як встановлено матеріалами справи, вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2018р., разом із копією акта перевірки від 02.102.18р., в той же день, т.б. 30.11.2018р., заступником начальника ГУ Держгеокадстру в Одеській області був направлений на адресу командира в/частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у відповідності до вимог ст. 15 КУпАП.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що посадові особи ГУ Держгеокадстру в Одеській області, в даному конкретному випадку, при проведенні перевірки (яку позивач у будь-який спосіб не оскаржив) та оформленні її результатів, діяли на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту приписів ст.15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи рядового і начальницького складів Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту і Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, поліцейські, несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами.

Так, Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

В п.1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дано визначення «військової дисципліни», яка заключається в бездоганному і неухильному додержанні всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів,накази командирів (п.4).

За стан в/дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не

залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (п.5).
П.45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні

правопорушення.

Так, як визначено п.68 Дисциплінарного статуту, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді.

Аналогічні дисциплінарні стягнення можуть бути накладені і на вищих офіцерів.

Але при цьому, слід зазначити, що згідно із п.83 ДС ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Одночасно слід вказати, що згідно із п.84 ДС ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Як слідує зі змісту п.86 ДС ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. При чому, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду повинно враховуватися: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

При цьому, як свідчить п.87 Дисциплінарного Статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало

відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Окрім цього, необхідно вказати й про те, що п.88 Дисциплінарного Статуту дозволяє військовослужбовцю, незгодному із накладеним на нього дисциплінарним стягненням оскаржити його. Так, військовослужбовець, який вважає, що не вчинив

правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Також слід зазначити, що згідно п.106 ДС ЗСУ, усі заохочення та дисциплінарні стягнення (крім зауваження), передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця.

Якщо накладене на військовослужбовця дисциплінарне стягнення, крім попередження про неповну службову відповідність, після закінчення року не було знято і він не вчинив за цей час іншого правопорушення, за яке був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, у відповідній графі розділу "Стягнення" робиться запис про зняття стягнення у зв`язку із закінченням строку.

Так, як встановлено з матеріалів справи судом апеляційної інстанції, 04.12.2018 року командир в/частини НОМЕР_1 , отримавши від заступника начальника ГУ Держгеокадстру в Одеській області протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2018р., разом із копією акта перевірки від 02.10.2018р., а також лист заступника військового прокурора Південного регіону України, видав наказ №355ад, яким призначив по вказаному факту службове розслідування, за результатами якого було складено акт від 11.12.2018р., за висновками якого, комісія, керуючись ст.ст.15,284 КУпАП та ст.45 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, дійшла висновку про необхідність притягнення полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення вказаного в протоколі від 30.11.2018р. адміністративного правопорушення.

В подальшому, як вже зазначалося вище, командир в/частини НОМЕР_1 - Командувач повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » генерал-майор ОСОБА_2 (відповідач), уважно розглянувши вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2018р. та матеріали службового розслідування від 11.12.2018р., видав наказ №210 від 12.12.2018р., яким зробив своєму 1-му заступнику полковнику ОСОБА_1 «зауваження» та зобов`язав останнього привести у відповідність до вимог керівних документів дозвіл на користування прилеглою до будівлі №116 земельною ділянкою пл.0,1026 га.

Отже, враховуючи встановлені судами обох інстанцій обставини, судова колегія вважає, що в даному конкретному випадку, відповідач, при прийнятті оскаржуваного наказу №210 від 12.12.2018р. та накладенні на позивача найменш суворого дисциплінарного стягнення у вигляді «зауваження» (яке навіть не заноситься до службової картки військовослужбовця), діяв в межах наданих повноважень та виключно у відповідності до зазначених вище норм діючого Дисциплінарного Статуту ЗС України та КУпАП.

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про відсутність належних, достатніх і законних підстав для скасування спірного наказу відповідача №210 від 12.12.2018р.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено представниками відповідача та 3-ї особи.

Що ж стосується доводів представника позивача про те, що посадовими особами ГУ Держгеокадстру в Одеській області протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2018 року нібито було складено після спливу строків, встановлених статтею 254 КУпАП, то судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, з такою позицією не погоджується та, в свою чергу, вважає за необхідне з цього приводу зазначити наступне.

Так, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №6 від 19.01.2017р. затверджено «Інструкцію з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення», з приписів п.11 якої вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення також складається у разі вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням вимог земельного законодавства військовослужбовцями та призваними на збори військовозобов`язаними, а також особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, які несуть відповідальність за дисциплінарними статутами згідно із законодавством.

Дійсно, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Проте, як вбачається зі змісту пояснень представника третьої особи в судовому засіданні, даний протокол про адміністративне правопорушення від 30.11.2018р. був складений після проведеної перевірки та з`ясування всіх обставин у справі, перевірки всіх матеріалів і фактів та достовірного з`ясування особи, яка безпосередньо вчинила це правопорушення, а також у повній відповідності з Інструкцією №6 від 19.01.2017р., а тому строк, встановлений ст. 254 КУпАП, не пропущений.

До того ж, при цьому одночасно слід звернути увагу й на той факт, що позивач у даному провадженні жодні дії (або бездіяльність) чи рішення ГУ Держгеокадстру в Одеській області (яке є 3-ю особою по справі), пов`язані з проведенням спірної перевірки та складанням акту перевірки і протоколу про адміністративне правопорушення фактично не оскаржує, а оскаржує лише тільки наказ відповідача №210 від 12.12.2018р., який, в свою чергу, як вже було встановлено вище, був прийнятий правомірно, т.б. з дотриманням встановленого законом строку, в межах наданих повноважень та у відповідності до вищевикладених норм Дисциплінарного Статуту ЗС України і КУпАП.

Стосовно ж наданого представником позивача в останньому судовому засіданні копії Генерального плану військового містечка №1 м.Іллічівськ, в/частина НОМЕР_3 , затвердженого 21.11.2003р., з якого вбачається, що спірна будівля №116 (в якій фактично мешкає позивач) ще на момент листопада 2003р. була огороджена «колючим дротом», що на думку сторони позивача свідчить про відсутність у останнього складу адміністративного правопорушення, то судова колегія не погоджується з такою позицією представника позивача, оскільки по-перше: ця копія Генерального плану не додавалась позивачем до адміністративного позову, не досліджувалася та відповідно, не була предметом розгляду в суді 1-ї інстанції, а по-друге, на цьому плані конкретно не зазначено площі земельних ділянок, в т.ч. і площу спірної земельної ділянки, яку без будь-яких дозвільних документів самостійно огородив парканом (із сітки-рабіци) позивач.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 02.09.2019р.

Головуючий:

суддя-доповідач Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло