Справа № 200/5528/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року справа №200/5528/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г.,

секретар судового засідання Токарева А.Г.,

за участю:

представника позивача не з`явився,

представника відповідача Груєнка С.Л., довіреність від 15.05.2019 року,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/5528/19-а (головуючий 1 інстанції Михайлик А.С., повний текст рішення складено 30 травня 2019 року у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Слов`янського регіонального виробничого управління КП «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Слов`янського регіонального виробничого управління КП «Компанія «Вода Донбасу» (далі-позивач, КП «Компанія «Вода Донбасу») звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі-відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.01.2019 року № № , та , якими до відокремленого підрозділу позивача застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату зобов`язань з плати за землю (т.1, а.с. 4-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2019 року про застосування штрафних санкцій в сумі 152,04 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2019 року про застосування штрафних санкцій в сумі 642,59 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2019 року про застосування штрафних санкцій в сумі 2445,44 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь позивача судові витрати в розмірі 1921,00 грн (т.2, а.с. 71-73).

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийняті через несвоєчасну сплату позивачем самостійно задекларованих ним зобов`язань з плати за землю. Вважає, що від сплати податку за землю звільнялися платники податків, що здійснюють діяльність на території окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому, оскільки позивач є землекористувачем земельних ділянок які входять до Слов`янського району, територія якого підконтрольна органам державної влади, на позивача не розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (т.2, а.с.76-77).

Позивачем подана відповідь на апеляційну скаргу в якій зазначено, що платник, який звільнений від обов`язку сплати за користування земельними ділянками не може нести відповідальність, зокрема у вигляді штрафу. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповіді на апеляційну скаргу просив розгляд справи проводити без участі його представника.

Суд, заслухав суддю доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач - Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (ідентифікаційний код 00191678) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис, в стані припинення не перебуває. В структуру КП «Компанія «Вода Донбасу» входить серед інших відокремлений підрозділ без статусу юридичної особи Слов`янське регіональне виробниче управління КП «Компанія «Вода Донбасу», зареєстроване як платник податків в Слов`янській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області. Місцезнаходження: 84112, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Університетська, будинок 13 (т.1, а.с.90-102).

Відповідач - Головне управління державної фіскальної служби Донецької області, є суб`єктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Державну фіскальну службу і у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Податковим кодексом України.

19.12.2018 року посадовими особами Головного управління ДФС України у Донецькій області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з плати за землю Слов`янським регіональним виробничим управлінням Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», про що складено акт № 3347/05-99-47-07 від 19.12.2018 року (т. 1 арк. справи 16-18, 118-120).

Згідно акту перевіркою встановлено порушення термінів сплати податкового зобов`язання з плати за землю за 2018 рік. Так, згідно акту перевірки позивачем 25.10.2018 року та 26.11.2018 року сплачено зобов`язання в сумі 1520,40 грн., визначені податковою декларацією з плати за землю № від 19.02.2018 по строку сплати 30.09.2018 року та 30.10.2018 року відповідно; 27.11.2018 року сплачені зобов`язання в сумі 6425,90 грн. визначені податковою декларацією з плати за землю № від 26.02.2018 року по строку сплати 30.10.2018 року; 27.11.2018 року сплачені зобов`язання в сумі 7807,65 грн. та 4419,55 грн. визначені податковою декларацією з плати за землю № від 16.02.2018 року по строку сплати 30.05.2018 року та 30.06.2018 року, відповідно.

27.12.2018 року позивачем надані заперечення на акт камеральної перевірки. У відповіді на заперечення від 03.01.2019 року відповідач зазначив про залишення без змін висновків акту камеральної перевірки № 3347/05-99-47-7 від 19.12.2018 року (т.1, а.с. 19-22).

16.01.2019 року відповідачем на підставі акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення: № про застосування штрафних санкцій в сумі 152,04 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання з плати за землю на 25-27 днів; № про застосування штрафних санкцій в сумі 642,59 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання з плати за землю на 28 днів; № про застосування штрафних санкцій в сумі 2445,44 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання з плати за землю на 150, 181 днів (т.1 а.с. 10-14).

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, втім рішенням ДФС України № 15522/6/99-99-11-06-01-25 від 03.04.2019 року надану позивачем скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зазначені правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення правовідносин) та Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до п.286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Як передбачено пунктом 287.3 статті 287 цього Кодексу, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельних ділянок за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, позивач повинен щомісяця рівними частками протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця сплачувати податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене в поданій ним декларації.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, зазначеними нормами за порушенням строку сплати узгоджених сум грошового зобов`язання передбачено відповідальність.

Матеріали справи свідчать, що підставою для застосування до позивача фінансових санкцій є, зокрема, порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб.

Разом з тим, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі-Закон № 1669-VII), який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII, у редакції яка діяла до 08 червня 2016 року, встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 10 Закону № 1669-VII визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Суд зазначає, що вищенаведеним Законом № 1669-VII не визначено перелік зобов`язань за невиконання або неналежне виконання яких особа звільняється від відповідальності. Разом з цим, Закон № 1669-VII спрямований на забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, розпочата та не була закінчена антитерористична операція відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Відповідно до матеріалів справи, зареєстроване місцезнаходження Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» є місто Маріуполь Донецької області, в структуру якого входить відокремлений підрозділ без статусу юридичної особи Регіональне управління з експлуатації каналу, зареєстроване місцезнаходження якого є місто Слов`янськ Донецької області на території яких здійснює господарську діяльність підрозділ позивача та розташовані земельні ділянки.

До Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р. (чинне) входить м. Слов`янськ Донецької області.

Суд зазначає що положення статті 10 Закону № 1669-VII застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині неналежного виконання обов`язку своєчасної реєстрації податкових накладних.

Отже, стаття 10 Закону України № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, Слов`янським регіональним виробничим управлінням 29 жовтня 2014 року отримано Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України № 1201 про настання обставин непереборної сили, яким управлінню засвідчено настання з 10 червня 2014 року обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Аналогічний сертифікат (висновок) № 1735 за вих. № 5270/05-4 від 25.11.2014 року отримано КП «Компанія «Вода Донбасу» (т.1, а.с. 86-89).

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що сертифікат є належним доказом, в силу статті 10 Закону, який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити вчасну сплату податкових зобов`язань, відтак покладення відповідальності на платника у таких випадках не відповідає закону.

Таким чином, наявні підстави для звільнення підприємства від відповідальності за порушення строків сплати в установлені Податковим кодексом України строки.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 14 березня 2018 року по справі № 805/1463/17-а (адміністративне провадження № К/9901/1958/17) та від 08 травня 2018 року по справі № 805/808/17-а (адміністративне провадження № К/9901/760/17).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/5528/19-а за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Слов`янського регіонального виробничого управління КП «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/5528/19-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 4 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Т.Г. Гаврищук