Справа № 520/1386/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 р.Справа № 520/1386/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 18.03.19 року по справі № 520/1386/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова про зобов`язання здійснити нарахування субсидій на оплату комунальних витрат по утриманню житлового приміщення у відповідності з нормативами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 р., з 01.05.2017 р. по 30.05.2019 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2019р. позов задоволено частково. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова вирішити питання про призначення ОСОБА_1 субсидії на оплату житлово-комунальних видатків по утриманню житлового приміщення з 01.05.2017 року, враховуючи висновки суду по даній справі. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова подало апеляційну скаргу, вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, та не вірно застосовано норми матеріального права. Вважає, що вся заборгованість, яка утворилася у ОСОБА_1 станом на 01.05.2017 року і є заборгованістю, простроченою понад два місяця. Позивач не оплатив заборгованість, не уклав договір про реструктуризацію, а також не надав судові рішення про оскарження заборгованості у судовому порядку, тому вважаємо дії відповідача правомірними. Вважає, що суд першої інстанції своїм рішенням зобов`язує Управління при наявності простроченої понад два місяці заборгованості у ОСОБА_1 , призначити йому субсидію, а тим самим зобов`язує порушити норми Положення, якими визначені підстави для призначення/не призначення субсидії, а саме абз.11 п.14 Положення Приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу субсидії відповідач діяв у відповідності до Конституції України та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ст. 19 Конституцією України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива». Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні , а рішення суду залишити в силі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача , перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що правовідносинам, які розглядаються у даній справі передували наступні обставини, які не доказуються в рамках даної справи, оскільки такі встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2019 року у справі № 820/5671/17, котре, 02.07.2018 року набрало законної сили.

Так, ОСОБА_1 було подано позов до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова про зобов`язання відповідача прийняти рішення про поновлення нарахування субсидій на оплату житлово-комунальних видатків по утриманню житлового приміщення у відповідному розмірі, передбаченому постановою КМУ № 848 від 21.10.1995 з 01.03.2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2018р. у справі № 820/5671/17 позов задоволено частково та зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської області повторно розглянути питання щодо визначення розміру субсидії на оплату житлово-комунальних видатків по утриманню житлового приміщення ОСОБА_1 з 01.03.2017 року.

Вирішуючи справу № 820/5671/17 судом встановлено, що з липня 2015 року позивач у встановленому законодавством порядку звернувся до відповідача з заявою про надання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачеві нарахована та виплачувалася субсидія за періоди з квітня 2015 року по березень 2016 року, з квітня 2016 року по березень 2017 року, березень 2017 року та квітень 2017 року.

В подальшому, Управлінням для проведення розрахунку субсидії на неопалювальний період, отримано інформацію від виробників/надавачів житлово-комунальних послуг про наявність у позивача простроченої понад два місяці заборгованість по оплаті за комунальні послуги.

Відповідно до отриманої інформації за позивачем рахується заборгованість: за послуги з утримання житла 9047,04 грн., теплопостачання у сумі 24224,20 грн., водопостачання 7832,15 грн., вивіз сміття 534,24 грн.

За результатами опрацювання вказаних відомостей рішенням від 12.12.2017 року позивачеві не призначено житлову субсидію з 01.05.2017 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2014 року з позивача стягнуто заборгованість за послуги з теплопостачання по жовтень 2012 року в сумі 9745,23 грн., яка сплачена позивачем 09.04.2015 року, в частині заборгованості у розмірі 6955,72 грн. відмовлено у стягненні.

Дзержинським районним судом м. Харкова видано накази від 07.11.2015 року та від 25.09.2017 року про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у сумі 10671,46 грн. та 8476,21 грн. відповідно (лист КП «Харківські теплові мережі» від 12.01.2018 року № 3/Л-73/10/18.

Ухвалами Дзержинського районного суду від 13.11.2017 року наказ про стягнення заборгованості у розмірі 8476,21 грн. за період з 01.11.2015 року по 31.07.2017 року скасовано; від 02.11.2015 року скасовано судовий наказ від 20.02.2015 року про стягнення з позивача заборгованості по комунальних послуг за водопостачання у сумі 1593,03 грн.

Задовольняючи позов суд не прийшов до висновку, що заборгованість по сплаті комунальних послуг, як передумова припинення призначення субсидій, відповідно до приписів п.14 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 , має ознаки саме простроченої понад два місяці, а не є заборгованістю за минулі періоди.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що рішення відповідача від 12.12.2017 року про не призначення житлової субсидії позивачеві з 01.05.2017 року є таким, що прийнято без урахування усіх обставин.

Вказане рішення надійшло до відповідача та останнім, з метою його виконання при повторному розгляді заяви було направлено запити до виробників/надавачів житлово-комунальних послуг про наявність у позивача простроченої понад два місяці заборгованість по оплаті за комунальні послуги.

Відповідно до отриманої інформації на запити за позивачем рахується заборгованість: за послуги з утримання житла 9047,04 грн., теплопостачання у сумі 24224,20 грн., водопостачання 7832,15 грн., вивіз сміття 534,24 грн. , що, на думку відповідача, виключає можливість призначення позивачеві з травня 2017 року субсидії.

Позивач звернувся до відповідача з запитом від 21.01.2019 року стосовно стану виконання рішення по справі № 820/5671/17 на який отримав відповідь, з якої вбачається виконання вказаного судового рішення за період березень - квітень 2017 р., а з травня 2017 року вказано про відсутність підстав для нарахування та виплати субсидії з огляду на вищевказані обставини.

Не погодившись з зазначеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.Задовольняючи позовні вимоги частково , суд першої інстанції виходив з того , що інформація, отримана відповідачем від виробників/надавачів житлово-комунальних послуг про наявність у позивача простроченої понад два місяці заборгованість по оплаті за комунальні послуги є ідентичною тієї, яка була оцінена судом при розгляді справи № 820/5671/17, водночас, не вбачається, що заборгованість по сплаті комунальних послуг, як передумова припинення призначення субсидій, відповідно до приписів п.14 Положення, має ознаки саме простроченої понад два місяці, а не є заборгованістю за минулі періоди та в рамках даної справи вказаний факт не підлягає доказуванню, оскільки встановлений рішенням у справі № 820/5671/17, яке набрало законної сили та дійшов висновку щодо зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення позивачу субсидії на оплату житлово-комунальних видатків по утриманню житлового приміщення з 01.05.2017 року, враховуючи висновки суду по даній справі.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову , виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що звернення до суду в разі порушення споживачами умов договору є правом, а не обов`язком виконавця комунальної послуги.

У відповідності до абз. 15 п.13 Положення для нарахування субсидії можуть використовуватися відомості про доходи та розміри платежів у вигляді списків, довідок, даних на електронних носіях інформації, одержаних від ДФС, Пенсійного фонду України, центрів зайнятості, фондів соціального страхування, виконавчої служби, житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних (житлових) кооперативів, об`єднань співвласників багатоквартирного будинку, організацій, що надають житлово-комунальні послуги та здійснюють нарахування плати за житлово-комунальні послуги за договорами з підприємствами (інформаційно-обчислювальні центри, розрахункові центри, центри нарахування плати за житлово-комунальні послуги тощо).

Рішення про призначення (непризначення) субсидії приймається протягом десяти днів після подання заяви та отримання відомостей, визначених абзацами дев`ятим - тринадцятим цього пункту. При цьому структурним підрозділом з питань соціального захисту населення повідомляється заявнику про призначення (непризначення) субсидії. Повідомлення про призначення субсидії може надсилатися електронною поштою (за наявності відповідного реквізиту). Заявник може бути поінформований про призначення (непризначення) субсидії за допомогою засобів мобільного зв`язку (смс-повідомленням).

Згідно з абз.11 п.14 Положення після закінчення строку отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді (крім орендарів житлового приміщення, осіб, яким субсидія була призначена за зареєстрованим місцем перебування, та осіб, які звертаються за субсидією на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива). Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктом 13 цього Положення, без звернення громадян і протягом десяти днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (непризначення) субсидії та інформують про прийняте рішення громадян.

У разі отримання інформації про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати послуг, загальна сума якої перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, субсидія на наступний строк не призначається, про що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує особу. Якщо протягом двох місяців з дати інформування про непризначення субсидії на наступний строк громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, субсидія призначається з дати закінчення дії попередньої субсидії, в іншому випадку - з місяця, в якому громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або укладення договору.

Особа, що не згодна з рішенням про проведення розрахунку субсидії на наступний період та має додаткові обставини, які безпосередньо впливають на визначення розміру сукупного доходу за попередній період, повідомляє про це структурний підрозділ з питань соціального захисту та подає відповідні підтвердні документи для проведення перерахунку субсидії в межах строку призначення (абз.13 п.14 Положення).

Відповідно до абз. 3 п.15 Положення громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов`язані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії (крім випадків нарахування плати за послугу з централізованого опалення за відсутності засобів обліку теплової енергії з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря відповідно до пунктів 40-48 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, коли одержувач субсидії повинен щомісяця сплачувати за централізоване опалення обов`язкову частку платежу).

Згідно з п.20 Положення надання раніше призначеної субсидії припиняється, зокрема, за поданням житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних (житлових) кооперативів, об`єднань співвласників багатоквартирного будинку та організацій, що надають житлово-комунальні послуги, якщо громадянин, якому призначено субсидію, не сплачує вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії, за винятком випадків, пов`язаних із затримкою виплати заробітної плати, пенсії тощо, яка підтверджується відповідними документами, - з місяця, в якому надійшло таке подання.

З наведених вище норм вбачається, що для відмови у призначенні субсидії або скасування раніше призначеної субсидії достатньо лише надходження до органу, що призначає субсидії, подання комунального підприємства про наявність заборгованості понад два місяці.

При цьому, Положенням не зобов`язано органи, що призначають субсидії, перевіряти достовірність відомостей про наявність боргу, вказаних у подання комунальних підприємств. У розумінні Положення сам факт надходження такого подання до органу, який призначає субсидії, є підставою для скасування субсидії або відмови у її призначенні.

Разом з тим, отримувачу субсидії Положенням надано можливість підтвердити відсутність боргу шляхом надання відповідних платіжних документів.

З долучених до матеріалів справи документів, не вбачається, що інформація, отримана відповідачем від виробників/надавачів житлово-комунальних послуг свідчить саме про наявність у позивача простроченої понад два місяці заборгованість по оплаті за комунальні послуги відповідно до приписів п.14 Положення, а не є заборгованістю за минулі періоди.

Крім того , така інформація є ідентичною тієї, яка була оцінена судом при розгляді справи № 820/5671/17 та фактично є заборгованістю за минулі періоди , в рамках даної справи вказаний факт не підлягає доказуванню, оскільки встановлений рішенням у справі № 820/5671/17, яке набрало законної сили.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

В свою чергу, суд відмічає, що згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що питання призначення та виплати субсидії є саме дискреційними повноваженнями відповідача, водночас суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача вирішити питання про призначення позивачу субсидії на оплату житлово-комунальних видатків по утриманню житлового приміщення з 01.05.2017 року, враховуючи висновки суду по даній справі.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено, в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано, в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено, які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року по справі № 520/1386/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 02.09.2019 року