Справа № 460/1338/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7467/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Обрізка І.М., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року про відмову у відкритті провадження, ухвалену суддею Щербаковим В.В. у м. Рівне в адміністративній справі № 460/1338/19 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації № 195 від 04 березня 2019 року;

- визнати поновленим договір оренди земельної ділянки від 19 серпня 2003 року, зареєстрований у Костопільській філії Березнівського райцентру Державного земельного кадастру, про що у книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 20 серпня 2003 року № 2, укладений між Золотолинською сільською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,3254 гектара на території Золотолинської сільської ради Костопільського району на тих самих умовах та на той самий строк;

- визнати поновленим договір оренди водного об`єкта від 23 жовтня 2006 року № 32, укладений між Костопільською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , площею водного дзеркала 3,18 гектара, на території Золотолинської сільської ради Костопільського району Рівненської області на тих самих умовах та на той самий строк.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що має переважне право на оренду земельної ділянки, площею 2,3254 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , згідно з договором оренди земельної ділянки, укладеним з Золотолинською сільською радою 19 серпня 2003 року, зареєстрованим у Костопільській філії Березнівського райцентру ДЗК 20 серпня 2003 року № 2, терміном на 15 років для рибогосподарських потреб на території Золотолинської сільської ради Костопільського району Рівненської області та оренду водного об`єкта площею водного дзеркала 3,18 гектара, на території Золотолинської сільської ради Костопільського району Рівненської області, згідно з договором оренди від 23 жовтня 2006 року № 32, укладеним між Костопільською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , оскільки по закінченню дії вказаних договорів продовжував добросовісно користуватися земельними ділянками.

Позивач вважає, що відповідач протиправно припинив право користування позивача на вищевказані земельній ділянки. чим порушив його право користування земельною ділянкою. Захист порушеного права, на думку позивача, можливий шляхом скасування розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації № 195 від 04 березня 2019 року та визнання поновленими договорів оренди.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 з мотивів непідсудності спору адміністративним судам.

Не погодившись з цією ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року, а справу направити на продовження розгляду у суд першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції недостатньо повно дослідив обставини справи та суть позовної заяви. Позивач наголошує, що дослідженню у цій справі підлягають виключно владні, управлінській рішення та дії обласної державної адміністрації щодо припинення користування земельними ділянками. При цьому, як зазначив позивач, спір не стосується визнання права власності на ці земельні ділянки..

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, які належним чином повідомлені про судове засідання, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в порядку передбаченому ч. 4 ст. 229 КАС України, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі має приватноправовий характер.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень», відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Суд першої інстанції встановив, що між позивачем і Золотинською сільською радою Костопільського району Рівненської області та Костопільською районною державною адміністрацією укладено договори оренди землі. На думку позивача, він як орендар належно виконував свої обов`язки згідно з умовами договору, тому відповідач безпідставно не продовжив договори оренди.

Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога позивача щодо продовження дії укладених ним договорів оренди землі.

Апеляційний суд вважає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Згідно зі статтею 5 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Пунктом «а» частини 1 статті 17 ЗК України передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Це положення узгоджується з вимогами частини 2 статті 16 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі», згідно з яким укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частинами першою та шостою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Апеляційний суд дійшов висновку, що з моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки притаманні цивільним правовідносинам (які з урахуванням суб`єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді), а не адміністративним.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 465/7909/15-а.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що спір у цій справі належить до розгляду в порядку цивільного судочинства судом загальної юрисдикції, оскільки ОСОБА_1 є фізичною особою.

Таким чином, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції при прийнятті оскарженої ухвали дійшов вірного висновку про те, що спір у цій справі є приватноправовим та підлягає розгляду судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 460/1338/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складено 29.08.2019 року