Справа № 620/1912/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1912/19 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Лічевецького І. О., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у погодженні внесення об`єкта малої приватизації - «нежитлова будівля, магазин «Десна», що знаходиться по вул. Рибалка, 3-б в смт. Десна Чернігівської області до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації № 503/8/12184 від 29.12.2018 та зобов`язання Міністерство оборони України погодити включення вказаного об`єкту до відповідного переліку згідно з законом.

Просив визнати протиправним і скасування рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області про відмову у включенні об`єкту державної власності, зазначеного у заяві ОСОБА_1 від 18.12.2018, до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації та зобов`язання Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області включити до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації об`єкт, згідно вказаної заяви.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 у відкритті провадження відмовлено, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання з`явився представник позивача, підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати оскаржувану ухвалу суду.

Представник відповідачів МОУ просив залишити без змін ухвалу суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З матеріалів справи убачається, що позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними і скасувати рішення відповідачів про відмову у погодженні внесення та про відмову у включенні об`єкта малої приватизації до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, зобов`язати відповідачів погодити включення та включити об`єкт малої приватизації до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.

Зважаючи на предметну юрисдикцію та характер правовідносин у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи спірну ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що у спірних відносинах Міністерство оборони України не є суб`єктом владних повноважень, не здійснює владні управлінські функції по відношенню до позивача та справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за нормами ЦПК України.

Апелянт в скарзі посилається на те, що жодної вимоги майнового характеру чи наявності таких в предметі позову чи підстав звернення до суду не заявлялось. На думку позивача, правовідносини, щодо яких виник спір, є публічно-правовими та пов`язані з виконанням державним органом своїх безпосередніх обов`язків.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства згідно ч.1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, оскільки участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Разом з тим, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Тобто, для наявності такого спору є обов`язковим наявність зв`язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушення прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Великою палатою Верховного Суду у постановах від 14.03.2018 у справі №396/2550/17 (72850788), від 21.03.2018 у справі 302/1792/17-а (73054799), від 17.04.2018 у справі №815/6956/15.

Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» на уповноважені органи управління державним майном (яким є МО України у спірних відносинах) покладені завдання у сфері приватизації закріпленого за ними майна.

Так, відповідно до статті 10 Закону про приватизацію, порядок приватизації державного і комунального майна передбачає 15 стадій (процедур), першою з дні «формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації».

Згідно з Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» уповноважені органи управління майном зобов`язані щорічно аналізувати господарську діяльність підконтрольних суб`єктів господарювання, постійно переглядати та виявляти державне майні як безпосередньо не забезпечує виконання такими органами встановлених законодавством завдань та іншого державного майна і передавати інформацію про таке майно до органів приватизації з метою його відчуження.

Крім того, право ініціювати процедуру приватизації надано й потенційним покупцям шляхом подання до органів приватизації відповідних заяв.

Відповідно до абз. 3, 4 ч.7 ст.11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що державні органи приватизації після надходження заяви звертаються щодо надання згоди на включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, до уповноважених органів управління державним майном. Уповноважені органи управління державним майном надають згоду на приватизацію об`єкта державної власності або вмотивовану відмову протягом 15 днів з моменту надходження звернення.

При цьому, Закон не передбачає окремого переліку підстав для відмови, а з урахуванням статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» стверджує, що «до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами».

Підсумовуючи вищевикладене, Міністерство оборони України, діючи як орган управління державним майном, при розгляді заяви про включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, виконує владну управлінську функцію.

Регіональне відділення Фонду державного майна України є органом державної влади на якого законодавством покладені управлінські функції.

Процедура подачі та розгляду заяв про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації визначена Порядком подання та розгляду заяви про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, та заяви на участь в аукціоні, конкурсі щодо об`єктів державної власності групи А, Д та Ж, який затверджено наказом Фонду державного майна України від 17.04.1988 № 772 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 за № 400/2840 (далі - Порядок № 772).

Слід зазначити, що присутність тільки майнового інтересу учасника спору, поряд з іншими його інтересами, не робить спір автоматично приватноправовим.

Предметом спору є не встановлення або набуття Позивачем чи іншою особою права власності на майно, а надання оцінки законності дій Відповідача 1 при прийнятті владного управлінського рішення - рішення про надання згоди на включення об`єкту державної власності до переліку об`єктів, які підлягають приватизації.

Підставами звернення до суду є саме законність прийнятого рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області про відмову у включенні об`єкту державної власності, зазначеного у заяві ОСОБА_1 від 18.12.2018, до переліку об`єктів малої приватизації, враховуючи зміст позовної заяви, характеру спірних правовідносин, обставин встановлених судом, колегія суддів приходить висновку, що в даному випадку наявний публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при розгляді заяви позивача здійснював публічно-владні управлінські функції і спір виник в зв`язку з невиконанням відповідачем зазначених функцій.

З огляду на сукупність встановлених під час судового розгляду справи по суті обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: І. О. Лічевецький

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 30.08.2019