Справа № 240/5019/18
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5019/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

27 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року (рішення ухвалено суддею Горовенко А.В. в м. Житомирі, повний текст рішення складено 27 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Пенсійний фонд України про зобов`язання вчинити дії, стягнення невиплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області:

1) обрахувати показники вислуги років з грошового забезпечення на пенсію 100% - сум грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016, а не 80%;

2) визнати надбавку 50% за 30 років вислуги років, а не 45%, тобто 2549,71 грн, а не 1561,5 грн (недоплачено 988,5 грн), неврахована Постанова Кабінету Міністрів України №355 (40% від прожиткового мінімуму 1435 грн 574 грн, а не 470 грн), обраховано суму за підпунктами 1 та 2 пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №1210 від 23.11.2013, а саме 1 - категорія з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; в зоні відчуження п.1 ст.2; ст.9 та ст.10 - безпосередньо брали участь у ліквідації наслідків ЧАЕС; у зоні відчуження 1986-1987 роках, незалежно від кількості робочих днів: п.1 ст.14 (постраждалі особи) є різні і в різні періоди часу. Взято згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №112: інвалід війни 2-ї групи, в твердій грошовій одиниці в сумі 379,6 грн. Не беручи до уваги закон про Державний бюджет України на 2016, 2017, 2018 роки замість сум прожиткового мінімуму х 40%. Не нарахована премія 50% в розмірі 248 грн, а всього 67,93 грн за січень 2016 року, правильно обраховані суми скласти: 6180,03 грн; 988,5 грн; 2481,57 грн; 574 грн. Пенсія має бути в розмірі 10124,3 грн, а не 6109,34 грн;

3) визнати премію 60% посадового окладу від 2470 грн в розмірі 1482 грн та зобов"язати врахувати цю суму і виплатити на рахунок;

4) стягнути примусово недоплачену пенсію за кожен місяць, починаючи з 01.01.2016, з урахуванням виплаченої пенсії в розмірі 3944,27 грн, до дати подання позову 24.10.2018;

5) виплачувати пенсію в розмірі 10124,3 грн кожного місяця, починаючи з дня ухвалення рішення, подання звіту до суду;

6) стягнути невиплачену суму, яка обрахована з 01.01.2016 та невиплачена на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 та листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.06.2018 в розмірі 67451,09 грн та зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області перерахувати суму 67451,09 грн на рахунок ОСОБА_1 невідкладно та подати звіт до суду після винесення рішення протягом не більше 2-х місяців;

7) перерахувати пенсію та виплатити пенсію у розмірі 6741,09 грн борг, всього 76763,24 грн;

8) перерахувати пенсію, та її виплату розпочати з 01.01.2016.

Мотивуючи доводи позовної заяви та підставність задоволення позовних вимог позивач зазначав про помилковість позиції відповідача у питанні перерахунку його пенсії, який здійснено без врахування всіх належних її складових та з поряшенням встановленого порядку.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 виплату перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в повному розмірі, без урахування розстрочки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" №103 від 21.02.2018, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на його думку, віднайшло відображення у відсутності відповідних висновків (спростувань) суду, які повинні були мати місце внаслідок дослідження та вивчення доказів наданих позивачем в обгрунтування власних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує вимоги позивача та вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обгрунтоване рішення.

В силу положень ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 26.04.1991 начальником УВС Житомирської області, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС в 1986 році (1 категорія) (т.1 а.с.35).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії ЖИА №035522 від 16.01.2006 ОСОБА_1 встановлену другу групу інвалідності у зв"язку з травмою отриманою при виконанні службових обов"язків під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (т.1 а.с.34)

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , від 23.01.2006, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (т.1 а.с.34).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

З 01.07.2007 позивачу було здійснено перерахунок пенсії на підставі ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС". Відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 90% від грошового забезпечення (за вислугу 20 років 50% та за кожний рік понад 20 років 3%, а також 10% як особі, яка під час проходження військової служби брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесена до І категорії другої групи інвалідності) (т.1 а.с.36, т.2 а.с.213).

Починаючи з 01.01.2018 року пенсія позивача після проведення її перерахунку на підставі Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування грошового забезпечення" від 07.11.2007 №1294, обраховувалась у розмірі 80% грошового забезпечення, яке складає складала 1343,49 грн, з яких: ІВВВ прирівняні до інвалідів війни 2 групи, інвалід 2 групи - 188 грн; ЧАЕС 1 категорії, ЧАЕС (під час служби) інвалід 2 групи "А" - 94 грн; ІВВВ інвалід війни 2 групи/при виконанні обов"язків військової служби - 50 грн. Підсумок пенсії (з надбавками) - 1675,49 грн (т.2 а.с.207, 208, 209, 210, 211, 212).

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова №103) позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 на підставі довідки №85/6205 від 16.03.2018, виданої ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, що не заперечується сторонами (т.1 а.с.207, 207 зворот).

Як свідчать матеріли справи, відповідно до довідки №85/6205 від 16.03.2018 розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 було обраховано з наступних складових:

- посадовий оклад -2470 грн;

- оклад за спеціальним званням - 1000 грн;

- надбавка за страж служби (45%) 1561,5 грн;

- премія (1,35 %) 67,93грн (т.2 а.с.207 зворот).

Основний розмір пенсії з 01.01.2016 обчислено з вказаного грошового забезпечення у розмірі 80 % та становить 4079,54 грн.

Загальний розмір пенсії позивача станом з 01.04.2018 складає 6109,83 грн з яких:

- 4079,54 грн - основний розмір пенсії;

- 1019,89 грн - збільшення основного розміру пенсії на 25%;

- 580,8 грн - надбавка до пенсії, як інваліду війни 2 групи;

- 379,6 грн - додаткова пенсія, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи;

- 50 грн - цільова допомога на проживання інваліду війни 2 групи (т.2 а.с. 207).

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у червні 2018 року надіслало на адресу позивача повідомлення, в якому зазначило, що виплата перерахованої згідно з Постановою №103 пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 67451,09 грн., буде проводиться у таких розмірах: з 01.01.2019 - щомісячно 50 % місячного розміру підвищення пенсії; з 01.01.2020 до забезпечення повної виплати розрахунку суми щомісячно 100% місячного розміру підвищення пенсії (т. 1 а.с.37).

На звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 23.06.2018 за №К-3055 повідомило, що стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону України від 06.04.1995 №126/95-ВР) передбачала, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугою строків служби збільшувався на 10 %, а віднесеним до категорії 2, 3, і 4 на 5 % відповідних сум грошового забезпечення.

Також позивачу роз`яснено, що максимальний розмір пенсій за вислугу років у зазначених осіб (за наявності у них 34-х (у звільнених у відставку 32-х) років вислуги і більше) може перевищувати загальний максимальний розмір такої пенсії і становити до 100% - у осіб, віднесених до 1-ї категорії, та до 95% - у осіб, віднесених до 2-ї категорії.

Зазначено, що статтею ст.13 Закону передбачено, що особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та мають вислугу 20 років і більше, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. За матеріалами пенсійної справи вислуга років позивача в календарному обчисленні складає 23 роки 13 днів, в пільговому - 30 років 01 місяць 02 дні (т.1 а.с.90).

Тобто, позивачу було роз`яснено, що з 01.01.2008 у зв"язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07.11.2007 №1294 перерахунок пенсії проведено відповідно до Закону, внаслідок чого з 01.01.2008 по даний час його пенсія обчислена в розмірі 80% грошового забезпечення, а не 95% грошового забезпечення. (т.1 а.с. 90).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.09.2018 №К-4034 позивачу повідомлено, що до основного розміру пенсії, як інваліду війни 2 групи, відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено підвищення до пенсії у розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Також позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії інваліду 2 групи, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено додаткову пенсію в розмірі 379,6 грн, що визначено Постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 22.11.2011 №1210 (т.1 а.с.39).

Листом від 08.11.2018 №К-4615, №К-4614 відповідач повідомив позивача, що статтею 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для осіб які під час служби брали участь у ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, і віднесені до 1 категорії з 01.01.2008 не передбачено збільшення пенсії за вислугу років на 10% суми грошового забезпечення, що враховується для обчислення пенсії.

Згідно з наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 19.01.2007 №16 о/с, вислуга років для призначення пенсії складає 30 років 01 місяць 02 дні, тому пенсія обчислена в розмірі 80% підстав для обчислення пенсії в розмірі 100% грошового забезпечення немає.

Також повідомлено, що на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, на підставі довідки №85/6205 від 16.03.2018, виданої ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016. Вказано розмір грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок пенсії за вислугу років позивача, та додаткових виплат до пенсії (т.2 а.с 41).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем та наявними у справі матеріалами доведено правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку виниклим між сторонами правовідносинам зазначає наступне.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку позивачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій, а також суду не надано належних і допустимих доказів наявності в діях відповідача ознак протиправності.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі дублюють позицію позивача, викладену в його позовній заяві і свідчать, що всі його аргументи вже досліджувалися судом з наданням їм правової оцінки. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними і не впливають на правильне по суті рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.