Справа № 420/4040/19
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4040/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Сидорівського С.А.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Козеровської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 18.05.2019р. № , -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення від 18.05.2019 року № про застосування штрафних санкцій, а саме штраф (20% у розмірі 1976,19 грн. за період з 12.04.2016р. по 03.05.2019р. та нарахованої пені у розмірі 287,43 грн. (0,1 суми недоїмки) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску, що було прийнято Головним управлінням ДФС в Одеській області.

Ухвалою від 09.07.2019 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

23.07.2019 року (вх. № 26566/19) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на адміністративний позов.

У судовому засіданні 29.07.2019 року усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні з метою отримання додаткових письмових доказів та призначено наступне судове засідання на 28.08.2019 року.

27.08.2019 року (вх. № ЕП/6182/19) представником відповідача до канцелярії суду подано письмові пояснення.

В обґрунтування позовних вимог зокрема зазначено, що позивачем 27.06.2019 року отримано від ГУ ДФС в Одеській області рішення від 18.05.2019 року № про застосування штрафних санкцій, а саме штраф (20% у розмірі 1976,19 грн. за період з 12.04.2016р. по 03.05.2019р. та нараховано пеню у розмірі 287,43 грн. (0,1 % суми недоїмки) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску. Так, накладення на позивача штрафу 20% у розмірі 1976,19 грн. від суми за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску вказує на те, що своєчасно несплата неперерахування склала, на думку відповідача, 9880,95 грн., однак, як зазначено в позовній заяві позивачем не було отримано жодних вимог про сплату недоїмки або іншої інформації про наявність заборгованості.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що при складанні оскаржуваного рішення контролюючий орган діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

З 02.06.2003 року позивач являється адвокатом та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особа яка проводить незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську (а.с. 11).

27.06.2019 року отримано від ГУ ДФС в Одеській області рішення від 18.05.2019 року № про застосування штрафних санкцій, а саме штраф (20% у розмірі 1976,19 грн. за період з 12.04.2016р. по 03.05.2019р. та нараховано пеню у розмірі 287,43 грн. (0,1 % суми недоїмки) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне) перерахування єдиного внеску (а.с. 10).

Не погодившись із зазначеним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить його скасувати.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

З урахуванням приписів п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та, відповідно до чинного законодавства, несе обов`язки з нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску в установлені строки та в повному обсязі.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 4 ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VІІ платники єдиного внеску зобов`язані подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 8 ст. 9 Закону № 2464-VІІ передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VІІ єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ст. 25 Закону № 2464-VІІ у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

За порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня).

Згідно ч. 10 ст.25 Закону № 2464-VІІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно п.2 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VІІ орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з ч.ч.14-16 ст.25 Закону № 2464-VІІ про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк орган доходів і зборів про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом.

Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Таким чином, у разі несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування контролюючий орган приймає відповідне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням зазначеного, посилання позивача, що в даному випадку відповідач повинен був надіслати (вручити) вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску є необґрунтованими та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Порядок стягнення фінансових санкцій передбачено розділом VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015р. (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469).

Так, зокрема, пунктом 2 ч. 2 Розділу VII Інструкції передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Для платників, зазначених у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, - календарний рік, для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, - календарний квартал відповідно.

Як зазначено в письмових пояснення відповідача, згідно даних інформаційної системи фіскального органу станом на 01.01.2018 року в ІКП платника рахувалась переплата в сумі 2817,34 грн. Платником сплачено ЄВ - 06.02.2018 року в сумі 1640,00 грн., 16.03.2018 р. - 820,00 грн., 19.04.2018р. відбувається автоматичне нарахування за 1 квартал 2018 року - в сумі 2457,18 грн., сплачено ЄВ 23.04.2018 р. - 3516,00 грн., згідно поданої звітності єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які забезпечують себе роботою самостійно за № 10927 від 26.04.2018 року термін сплати 02.05.2018 року нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. Згідно даних інформаційної системи фіскального органу борг виник станом на 02.05.2018 року в сумі 2111,84 грн.

Сплачено борг 21.05.2018 року в сумі 820,00 грн., 18.06.2018 в сумі 1640 грн. за період недоїмки з 03.05.2018р. по 21.05.2018р. штраф в сумі 164,00 грн. (20 відсотків своєчасно не сплаченої суми) та пеня в сумі 15,58 грн.; за період недоїмки з 03.05.2018 р. по 18.06.2018р. штраф в сумі 258,37 грн. (20 відсотків своєчасно не сплаченої суми) та пеня в сумі 60,72 грн.

19.07.2018 року відбулось нарахування по єдиному внеску за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., виник борг в сумі 2109.02 грн.

Сплачено борг 14.08.2018 р. в сумі 820,00 грн., 02.10.2018р. в сумі - 1640,00 грн. за період недоїмки з 20.07.2018р. по 14.08.2018р. штраф в сумі 164,00 (20 відсотків своєчасно не сплаченої суми) та пеня в сумі 21,32 грн.; за період недоїмки з 20.07.2018р. по 02.10.2018р. штраф в сумі 257,8 грн. (20% своєчасно не сплаченої суми) та пеня в сумі 96,68 грн.

Платником сплачено 19.10.2018р. - 820,00 грн., також 19.10.2018 р. відбулось нарахування по єдиному внеску за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., виник борг в сумі 1286,20 грн.

Сплачено борг 12.11.2018р. в сумі 820,00 грн., 26.12.2018р. в сумі - 820,00 грн. за період недоїмки з 20.10.2018р. по 12.11.2018р. штраф в сумі 164,00 грн. (20% своєчасно не сплаченої суми) та пеня в сумі 19,68 грн.; за період недоїмки з 20.10.2018р. по 26.12.2018р. штраф в сумі 93,24 грн. (20% своєчасно не сплаченої суми) та пеня в сумі 31,70 грн.

21.01.2019 року відбулось нарахування по єдиному внеску за ІV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., виник борг в сумі 2103,38 грн.

Сплачено борг 25.01.2019р. в сумі 1050,00 грн., 31.01.2019р. в сумі - 920,00 грн., 25.02.2019р. в сумі - 919,00 грн. за період недоїмки з 22.01.2019р. по 25.01.2019р. штраф в сумі 210,00 грн. (20% своєчасно не сплаченої суми) а пеня в сумі 4,20 грн.; за період недоїмки з 22.01.2019 р. по 31.01.2019р. штраф в сумі 184,00 грн. (20% своєчасно не сплаченої суми) та пеня в сумі 9,20 грн.; за період недоїмки з 22.01.2019р. по 25.02.2019р. штраф в сумі 26,68 грн. (20% своєчасно не сплаченої суми) та пеня в сумі 4,67 грн.

Сплачено платником Єдиного внеску 18.03.2019 року - 1050,00 грн., 19.04.2019 року відбулось нарахування по єдиному внеску за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., виник борг в сумі 918,56 грн.

Сплачено борг 03,05,2019р. в сумі 1840,00 грн. за період недоїмки з 20.04.2019рю по 03.05.2019р. штраф в сумі 183,71 грн. (20% своєчасно несплаченої суми) та пеня в сумі 12,86 грн.

За приписами п.6 ч.1 ст. 9 Закону № 2464-VІІ недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Суд зазначає, що вимога приймається контролюючим органом щодо платника єдиного внеску, коли він має недоїмку по її сплаті, а у разі несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску контролюючий орган приймає відповідне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску; подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим Законом.

Так, на підставі даних інформаційної системи фіскального органу було складено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 18.05.2019 року № в сумі 2263,62 грн., в тому числі: штрафна санкція в сумі 1976,62 грн.; пеня в сумі 287,43 грн.

Як встановлено судом штраф та пеню позивачу нараховано саме за несвоєчасність сплати суми єдиного внеску, відтак твердження позивача про те, що ним не дотримано вимог законодавства щодо обов`язку направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) є необґрунтованими.

Згідно приписів пп.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, рішення від 18.05.2019р. № прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування рішення від 18.05.2019р. № - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2019 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.