Справа № 640/6687/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 вересня 2019 року № 640/6687/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Держпраці у Київській області
провизнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - ГУ Держпраці у Київській області, відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №КВ336/33/АВ/ТД/ФС-137 від 26 лютого 2019 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що інспекційне відвідування було призначено з порушенням порядку його призначення та є безпідставним. Також, посилається на те, що інспекційне відвідування проведено не за місцем здійснення господарської діяльності позивача, оскільки позивач не здійснював господарської діяльності у ТВК «Метроград» за адресою: м. Київ, вул. Басейна, 2, та не мав там торгівельної точки та/або закладу харчування. Крім того, 19 грудня 2018 року між позивачем та ТОВ «Українська іноваційно - фінансова компанія» було укладено договір суборенди за №МГ-Н-09/203-18, відповідно до умов якого та акту прийому - передачі позивач отримав у користування нежитлове приміщення у ТВК «Метроград» лише 01 березня 2019 року, а тому не міг здійснювати господарську діяльність 08 лютого 2019 року.

Також, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що ніколи не перебував у трудових відносинах з особами, вказаними в акті перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення йому для надання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), або заяву про визнання позову.

31 травня 2019 року відповідачем був наданий відзив на позовну заяву, у якому він, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що ФОП ОСОБА_1 було допущено порушення статті 24 Кодексу законів про працю України у зв`язку з допуском до роботи працівників без укладення трудового договору. Вказані факти зафіксовані інспекторами праці в ході інспекційного відвідування, а також підтверджені поясненнями працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2019 року, відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості і торгівлі, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року №1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці у сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року №1985-IV, статті 259 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про основні зачади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 липня 2007 року №877, Положення про Головне управління Держпраці у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03 серпня 2018 року №84, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №929, роз`яснень Міністерства соціальної політики від 08 жовтня 2015 року №15245/0/14-15/13, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, наказу Міністерства соціальної політики від 18 серпня 2017 року №1338, на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, начальником ГУ Держпраці у Київській області видано направлення на проведення інспекційного відвідування, яким, на період з 08 лютого 2019 року по 11 лютого 2019 року, направлено головних державних інспекторів Куліш Н.І. , Пащенка Б.І. , Дмитренко А.В. , Шевчука С.О. , Леся О.В. , Сідого Є.А. , Романюка В.Р. , Ющенка В.П. , Бортяного Б.П. , Сафонова М.С. , Салівона О.П. , Бершацького Д.М. , Литвинюка Д.В. , Замули Т.Ю. , Цімох О.І. для проведення інспекційного відвідування на предмет не оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 фактична адреса: АДРЕСА_2 ).

08 лютого 2019 року інспектором праці Замулою Т.Ю. складено вимогу про надання документів №336, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 надати копії необхідних для проведення інспекційного відвідування документів у строк до 11 лютого 2019 року до 10:00 години.

За результатами проведення інспекційного відвідування, інспектором праці Замулою Т .Ю. було складено акт інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 №КВ336/33/АВ від 11 лютого 2019 року (далі - Акт) за висновками якого, виявлено наступні порушення:

- частина перша статті 24 Кодексу законів про працю України - у порушення вимог якої, трудові договори не укладено у письмовій формі;

- частина третя статті 24 Кодексу законів про працю України - у порушення вимог якої, працівники допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу;

- постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 - у порушення вимог якої, працівники допущені до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, начальником ГУ Держпраці у Київській області винесено постанову про накладення штрафу №КВ336/33/АВ/П/ТД/ФС-137 від 26 лютого 2019 року, якою, на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», частини 3 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 250 380, 00 грн.

Незгода позивача із зазначеною постановою, зумовила його звернення до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому КЗпП не визначає особливостей здійснення органами державного нагляду (контролю) заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 № 877-V (далі - Закон №877-V).

Відповідно до статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до абз. 4, 5 статті 2 Закону №877-V, заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці, зокрема Головне управління Держпраці у Київській області.

У відповідності до приписів Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340 (далі - Положення №340), Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення №340 передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про накладення штрафу №КВ336/33/АВ/П/ТД/ФС-137 від 26 лютого 2019 року, винесена на підставі Акту №КВ336/33/АВ від 11 лютого 2019 року, складеного за результатами здійснення відповідачем інспекційного відвідування, проведеного у відповідності до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок №295), який визначає процедуру проведення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) (пункт 3 Порядку №295).

За змістом підпункту 1 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

У відповідності до пунктів 19, 20, 27 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 29 Порядку №295 передбачено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України №1985-IV від 08 вересня 2004 року (далі - Конвенція №81), Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою. У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Стаття 16 Конвенції №81 визначає, що Інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 265 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому, такий вид порушення повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті перевірки та доведений належними доказами.

Водночас, при накладенні штрафу слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення та встановлення в діях підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді штрафу.

Необхідно враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 08 лютого 2019 року під час інспекційного відвідування за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», було виявлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які здійснювали обслуговування клієнтів, приготування кави та інших напоїв без належного оформлення трудових відносин. Трудові договори в письмовій формі між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 під час інспекційного відвідування не надано.

Також, в ході інспекційного відвідування було встановлено допущення до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу.

Крім того, інспекторами праці було встановлено факт допущення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, за визначенням, наведеним у частині першій статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до частини першої статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з частиною третьою статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використання примусової праці забороняється. Особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право на працю в Україні реалізується переважно шляхом укладання трудового договору між працівником та роботодавцем.

Висновки контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 трудового законодавства були зроблені на підставі пояснень працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 08 лютого 2019 року вбачається, що вона працює офіціанткою у ФОП ОСОБА_1 у кав`ярні «ІНФОРМАЦІЯ_1» з грудня 2018 року, до її обов`язків входить обслуговування та ведення каси з 12:00 до 18:00. Також, з наданих пояснень вбачається, що ОСОБА_2 отримує заробітну плату готівкою у розмірі 1 100, 00 грн., та працевлаштована вона за трудовим договором.

З письмових пояснень ОСОБА_3 встановлено, що він працює баристом (проходить стажування) у ФОП ОСОБА_1 з 01 лютого 2019 року. Робочий час з 12:00 до 17:00, заробітну плату не отримував, трудовий договір між ним та ФОП ОСОБА_1 не укладався.

Також, у матеріалах справи наявні письмові пояснення ФОП ОСОБА_1 , у яких вона зазначила, що ОСОБА_3 є невідомою їй особою.

Згідно пояснень ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_2, у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» станом на час здійснення інспекційного відвідування вона не здійснювала, оскільки згідно з договором суборенди, право користування на вказаний об`єкт до неї повинно перейти лише з 01 березня 2019 року та з того часу буде працевлаштована ОСОБА_2 .

Крім того, позивач зазначив, що станом на час проведення інспекційного відвідування у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» працює інша фізична особа - підприємець.

На підтвердження вказаних доводів, позивач надав суду договір суборенди №МГ-Н-09/203-18 від 19 грудня 2018 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Українська іноваційно - фінансова компанія», предметом якого є частина нежитлового приміщення, яка знаходиться на території Торгівельно - виставкового комплексу АДРЕСА_2.

У відповідності до акта приймання - передачі частини торгівельно - виставкового комплексу «Метроград», яка надається у суборенду, згідно договору суборенди №МГ-Н-09/203-18 від 19 грудня 2018 року, ФОП ОСОБА_1 01 березня 2019 року прийняла у тимчасове платне користування об`єкт суборенди.

Також, згідно з пунктом 1.1 договору суборенди нежитлового приміщення від 01 січня 2018 року, укладеного між ФОП ОСОБА_23 (орендар) та ФОП ОСОБА_1 (суборендар), орендар зобов`язується надати суборендарю нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 для розміщення в ньому кафе з метою надання послуг громадського харчування, загальною площею 32 кв.м.

Пунктом 5.1 вказаного договору визначено строк його дії - до 31 січня 2019 року.

Відповідно до акта приймання - передачі до договору суборенди нежитлового приміщення від 01 січня 2018 року, ФОП ОСОБА_1 прийнято вказане нежитлове приміщення у строкове платне користування 01 січня 2018 року.

Відомостей щодо визнання вказаних договорів недійсними у судовому порядку судом не встановлено.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивач почала користуватись нежитловим приміщенням у ТВК «Метроград» з 01 березня 2019 року, що виключає можливість здійснення нею господарської діяльності у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» у період проведення інспекційного відвідування.

Також, спростовуючи доводи інспекторів праці щодо порушення законодавства про працю, позивач надав суду письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 12 квітня 2019 року, завірені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Судак О.Б. та зареєстровані у реєстрі за №82 та №83 відповідно, у яких зазначено, що пояснення відібрані інспекторами праці вони писали під диктовку інспекторів праці, та саме вони вказали на те, що роботодавцем необхідно вписати ФОП ОСОБА_1

ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 заходила до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» на початку лютого 2019 року з метою планування які предмети інтер`єру та обладнання необхідно буде придбати для здійснення господарської діяльності у майбутньому, а також запропонувала їй після 01 березня 2019 року працювати на неї. Вказала, що саме для ОСОБА_1 адміністрація ТВК «Метроград» принесла рахунок на оплату за майбутню оренду, з якого інспектор диктувала їй дані.

Вказані обставини підтвердив і ОСОБА_3 у своїй письмових поясненнях.

Таким чином, судом не встановлено обставин здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності у період проведення інспекційного відвідування у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» в ТВК «Метроград», а також будь - яких трудових відносин з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та, як наслідок, порушення вимог трудового законодавства.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 5 Положення №295 інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки");

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

У направленні начальника ГУ Держпраці у Київській області від 08 лютого 2019 року на проведення інспекційного відвідування, яким, на період з 08 лютого 2019 року по 11 лютого 2019 року, направлено головних державних інспекторів Куліш Н.І. , Пащенка Б.І. , Дмитренко А.В. , Шевчука С.О. , Леся О.В. , Сідого Є.А. , Романюка В.Р. , Ющенка В.П. , Бортяного Б.П. , Сафонова М.С. , Салівона О.П. , Бершацького Д.М. , Литвинюка Д.В. , Замули Т.Ю. , Цімох О.І. для проведення інспекційного відвідування на предмет не оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 фактична адреса: АДРЕСА_2 ) підставою для здійснення інспекційного відвідування, окрім іншого, зазначено підпункт 3 пункту 5 Положення №295, зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Таким рішенням у направлені зазначено наказ від 06 лютого 2019 року №764, натомість, відповідачем не надано суду такого рішення керівника органу контролю.

У той же час, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що в направленні на проведення інспекційного відвідування відсутня підстава для проведення такого заходу нагляду, який було здійснено відповідачем, у зв`язку з чим інспекційне відвідування було здійснено безпідставно та з порушенням порядку його проведення.

Суд зазначає, що у зв`язку з ненаданням відповідачем рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування встановити дійсні підстави його проведення у суду відсутня можливість.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача щодо відсутності будь - яких доказів з боку відповідача на підтвердження правомірності проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 у період з 08 лютого 2019 року по 11 лютого 2019 року.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу №КВ336/33/АВ/П/ТД/ФС-137 від 26 лютого 2019 року, не відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10) про накладення штрафу №КВ336/33/АВ/П/ТД/ФС-137 від 26 лютого 2019 року.

3. Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені нею витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10) у розмірі 2 503, 80 грн. (дві тисячі п`ятсот три гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко