Справа № 1.380.2019.001225
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6506/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року (суддя Карп`як О.О., м. Львів, повний текст складено 02.05.2019),

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» (далі - ПАТ АКБ «Львів») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 14 грудня 2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та постановити нове - про задоволення позову. Обґрунтовуючи незгоду, апелянт зокрема, зауважив, що актом перевірки, який був підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення не виявлено затримки Банком реєстрації податкових накладних від 31-го до 60-ти календарних днів, у зв`язку із чим, застосування до нього штрафу в розмірі 30% у сумі 115877,14 грн суперечить положенням п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України. Зазначає, що пунктом 1201.1 ст. 1201 Податкового кодексу України звільнено від сплати штрафних санкцій щодо податкових накладних, які не надаються отримувачу (покупцю), складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою. Податкові накладні, зазначені в акті перевірки, складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування, які не є об`єктом оподаткування ПДВ, складені на постачання неплатнику ПДВ, які не надаються отримувачу (покупцю). Податкова накладна №130 складена і зареєстрована після отримання відповіді на запит щодо отримання індивідуальної податкової консультації та Банк самостійно нарахував та сплатив штрафну санкцію за подання уточнюючого розрахунку.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо її задоволення та зазначив про законність і обґрунтованість судового рішення.

У судовому засіданні представник апелянта Кравчук Р.С. підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення, аналогічні викладеним у ній доводам.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Галицького управління ГУ ДФС у Львівській області проведено камеральну перевірку дотримання ПАТ АКБ «Львів» вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, за результатами якої складено акт № 182/13-01-50-12/9801546 від 21.11.2018, у якому контролюючий орган зазначив про порушення вимог, передбачених п. 201.1 ст. 201 та п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України щодо граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних. Зокрема:

№ 114 від 31.01.2018 зареєстровано 16.02.2018 із затримкою 1 день;

№ 21 від 08.06.2018 зареєстровано 05.07.2018 із затримкою 5 днів;

№ 22 від 11.06.2018 зареєстровано 05.07.2018 із затримкою 5 днів;

№ 23 від 11.06.2018 зареєстровано 05.07.2018 із затримкою 5 днів;

№ 19 від 08.06.2018 зареєстровано 05.07.2018 із затримкою 5 днів;

№ 108 від 30.06.2018 зареєстровано 27.07.2018 із затримкою 12 днів;

№ 107 від 30.06.2018 зареєстровано 27.07.2018 із затримкою 12 днів;

№ 106 від 30.06.2018 зареєстровано 27.07.2018 із затримкою 12 днів;

№ 130 від 31.07.2018 зареєстровано 22.10.2018 із затримкою 68 днів;

№ 120 від 31.08.2018 зареєстровано 08.10.2018 із затримкою 23 дні;

№ 121 від 31.08.2018 зареєстровано 08.10.2018 із затримкою 23 дні;

№ 119 від 31.08.2018 зареєстровано 08.10.2018 із затримкою 23 дні;

№ 118 від 31.08.2018 зареєстровано 17.09.2018 із затримкою 2 дні;

№ 122 від 31.08.2018 зареєстровано 08.10.2018 із затримкою 23 дні.

14 грудня 2018 року ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2018, яким згідно п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% в сумі 93536,39 грн, у розмірі 20% в сумі 466,73 грн, у розмірі 40% в сумі 115877,14 грн, загальна сума 209880,26 грн за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про його законність з таких підстав.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX ПК України з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

Для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

Для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи позивач допустив несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, що не оспорюється ним.

Також цей факт підтверджується копіями квитанцій, що долучені відповідачем до відзиву.

Згідно з п. 1201.1 ст. 1201 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

Згідно акту перевірки розмір штрафу у відсотковому та гривневому еквіваленті повністю відповідає вищевказаним приписам чинного законодавства.

У випадку встановлення факту вчинення платником податку порушення граничного терміну реєстрації податкових накладних контролюючий орган відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України (визначає підстави, порядок оформлення та вручення податкового повідомлення-рішення) та положень п. 2 розд. II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204, зареєстрований в Міністерстві юстиції 22.01.2016 за № 124/28254, складає податкове повідомлення-рішення за формою Н - за порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 ПК України (додаток 13 до зазначеного Порядку).

Суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача про звільнення його від застосування фінансових санкцій за такі порушення так як накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування, які не є об`єктом оподаткування ПДВ, складені на постачання неплатнику ПДВ, які не надаються отримувачу (покупцю), з огляду на таке.

У відповідності до пункту 1201.1 статті 120-1 Податкового кодексу України визначено, що штрафні санкції застосовуються за порушення граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації всіх податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Винятком є виключно порушення термінів реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1307 при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «X» та зазначається тип причини, зокрема, 02 - Складена на постачання неплатнику податку; 08 - Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; 11 - Складена за щоденними підсумками операцій; 12 - Складена на постачання неплатнику, в якій зазначається назва покупця (для податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пункті 10 цього Порядку); 13 - Складена у зв`язку з використанням виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не в господарській діяльності.

Отже, положеннями Порядку №1307 визначено детальний перелік податкових накладних, які не підлягають наданню отримувачу (покупцю). Цей перелік включає в себе не тільки податкові накладні, складені на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість та операції, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість, але й інші групи операцій, здійснення яких обумовлює ненадання податкових накладних продавцю.

Системний аналіз статті 201, пункту 1201.1статті 1201 Податкового кодексу України, Порядку №1307 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 1201.1статті 1201 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Щодо першої умови, то у всіх податкових накладних, вказаних в акті перевірки, окрім податкової накладної № 119 від 31.08.2018, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» наявна помітка «X» та зазначено тип причини 02, 08, 11, 12 або 13, тобто дана умова дотримана за виключенням однієї податкової накладної.

Щодо другої умови, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 (реєстр. в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 року за № 137/28267), таблична частина податкової накладної складається з двох розділів: А і Б.

До розділу Б податкової накладної вносяться дані у розрізі номенклатури постачання товарів/послуг, а саме до графи 8 - код ставки податку на додану вартість, за якою здійснюється оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, що постачаються.

У графі 8 зазначається код ставки: 20 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою; 902 - у разі здійснення операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 903 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

У клітинках податкової накладної, які не підлягають заповненню, нулі, прочерки та інші знаки чи символи не проставляються.

До розділу А податкової накладної (рядки I-X) вносяться узагальнюючі дані за операціями, на які складається така податкова накладна, а саме:

у рядку I зазначається загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість;

у рядках II-IV зазначаються суми податку на додану вартість, нараховані виходячи з обсягів постачання, зазначених у рядках V та VI;

у рядках V-IX зазначаються загальні обсяги постачання товарів/послуг в розрізі кодів ставок, зазначених у графі 8 нижньої табличної частини податкової накладної.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Судом встановлено, що у всіх податкових накладних, зазначених в акті перевірки, позивачем у рядках ІІІ «загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою» та V «Усього обсяги постачання за основною ставкою (код ставки 20)» розділу А внесено інформацію і вказано про відповідні суми коштів з податку на додану вартість, що дає позивачу підстави для включення цих сум до податкового кредиту.

Оскільки податкові накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, які згідно внесених до них самостійно позивачем відомостей оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою, то умова щодо їх складення на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою не дотримана.

Крім того, у зазначених накладних у графі «складена на операції звільнені від оподаткування» відсутні відповідні позначення.

Отже, позивач безпідставно посилається на те, що всі податкові накладні, зазначені в акті перевірки, окрім №119, складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування, які не є об`єктом оподаткування ПДВ та підстави для звільнення його від відповідальності, передбаченої пунктом 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України відсутні.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що актом перевірки не виявлено затримки Банком реєстрації податкових накладних від 31-го до 60-ти календарних днів й застосування до нього штрафу в розмірі 30% у сумі 115 877,14 грн суперечить положенням п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, апеляційний суд зазначає наступне.

Дійсно актом № 182/13-01-50-12/9801546 від 21.11.2018 не виявлено затримки позивачем реєстрації податкових накладних від 31-го до 60-ти календарних днів, а в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні зазначено про застосування штрафу у розмірі 30% у сумі 15877,14 грн за це порушення.

Разом з тим, зазначена у податковому повідомленні-рішенні сума штрафу 30% відображена помилково, тобто її фактично продубльовано з попередньої строки, що свідчить про описку.

Ця сума не включена у розмір загальної суми штрафу (209880,26 грн), вказаний у податковому повідомленні-рішенні, у зв`язку із чим зазначене не вплинуло на розмір штрафу, визначений позивачу та не зумовлює протиправність рішення контролюючого органу.

Суд першої інстанції також правильно відхилив аргументи позивача щодо реєстрації податкової накладної №130 після отримання відповіді на запит щодо отримання індивідуальної податкової консультації, оскільки Податковим кодексом України не передбачено відповідної підстави для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем термінів реєстрації вищевказаних податкових накладних, відсутність передбачених пунктом 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України підстав для звільнення від відповідальності, а тому суд дійшов вірного висновку про правомірність застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій та винесення оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, зазначено, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини 6 статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 1.380.2019.001225 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року.