Справа № 320/1626/19
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року № 320/1626/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Власюк К.Ф., за участю: представника позивача - Селянка А.О., представника відповідача - Куліди А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимог про сплату боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі ГУ ДФС у Київській області) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 30.12.2016 № в повному обсязі;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 30.12.2016 № в повному обсязі;

- визнати протиправним та скасувати рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 30.12.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 30.12.2016 №Ф- про сплату боргу (недоїмки), вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 07.04.2017 №Ф-1770-10 та вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 06.06.2018 №Ф-1770-10 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 08.04.2019 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з неповною сплатою судового боргу. Судом наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме сплату судового збору та надання до суду оригіналу платіжного доручення.

23.04.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та наданий оригінал квитанції №0.0..1 від 22.04.2019 на суму 4684,36 грн., що підтверджує сплату судового збору.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 23.04.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 23.05.2019.

09.07.2019 протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та суд перейшов до розгляду справи по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем після проведення документальної планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 винесено: податкові повідомлення-рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 30.12.2016 № та від 30.12.2016 №; рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 30.12.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; вимогу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 30.12.2016 №Ф- про сплату боргу (недоїмки), вимогу ГУ ДФС у Київській області від 07.04.2017 №Ф-1770-10 та вимогу ГУ ДФС у Київській області від 06.06.2018 №Ф-1770-10 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску, дані рішення відповідача позивач вважає протиправними та прийнятими з порушенням чинного законодавства.

Відповідач 23.05.2019 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а рішення прийняті контролюючим органом правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідач у своєму відзиві зазначив, що перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях позивача про доходи, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, виявлено розбіжності на суму 967460,01 грн., а саме завищено валові витрати на суму придбаних товарів, отриманих послуг, які фактично не підтвердженні відповідними розрахунками, платіжними документами та іншими первинними документами.

В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець 14.10.2005, види діяльності: код КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); код КВЕД 45.32 роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; код КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); код КВЕД 47.25 роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.54 роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 63.99 надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинено підприємницьку діяльність позивача 11.12.2018.

На підставі направлень від 28.09.2016 №301/13-03, виданого Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України від 02.12.2010 №2755-ІV, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання, на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області №110 від 16.09.2016, №199 від 24.10.2016, проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 податкового, валютного та іншого законодавства за період з період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

За результатом перевірки складено Акт №1931/13-03/ від 11.11.2016 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 (далі Акт перевірки) за яким встановлено наступні порушення:

1. п. 6 ст. 128 ГК України від 16.01.2003 №436-ІV та вимог п. 177.10 ст. 177 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ, в частині ненадання книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність;

2. п. 177.5 ст.177 ПК України від 02.12.2010 №2755-ІV із змінами та доповненнями, в результаті заниження чистого (оподатковуваного) доходу в сумі 967460,01 грн., та з якого не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 167241,27грн.

3. пп.1.2 п.2 ст.6, п.2 частини 1 ст.7. п.11 ст.8, абз. « 3» п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-ІV в результаті заниження чистого (оподатковуваного) доходу в сумі 967460,01 гри. в наслідок чого підприємцем занижено єдиний соціальний внесок в сумі 218779.52 грн.

4. п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ в результаті заниження чистого (оподатковуваного) доходу в сумі 515252,00 грн. в наслідок чого підприємцем занижено військовий збір в сумі 7728,78 грн.

В подальшому, на підставі Акту перевірки відповідачем були прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 30.12.2016 № яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 246 261,99 грн., з яких 167 241,27 грн. за основним платежем та 79 020,72 грн. штрафних санкцій;

- податкове повідомлення-рішення від 30.12.2016 № яким позивачеві визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 660,98 грн., з яких 7 728,78 грн. за основним платежем та 1932,20 грн. штрафних санкцій;

- рішення від 30.12.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 15 438,73 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.12.2016 №Ф- щодо сплати позивачем недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 218 779,52 грн.

На підставі вищевказаного рішення від 30.12.2016 № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.12.2016 №Ф- відповідачем надіслані вимоги від 07.04.2018 №Ф-1770-10, від 06.06.2018 №Ф-1770-10 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску (корінці вимоги міститься в матеріалах справи).

Зі змісту Акту перевірки вбачається, що документальна планова виїзна перевірка позивача проводилась в приміщенні Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області (Київська обл., м. Вишгород, просп. Шевченка, 1-А) та за відсутності первинної фінансово-господарської документації позивача, адже направлене відповідачем 16.09.2016 письмове повідомлення про проведення перевірки повернулося через неможливість його вручення позивачеві.

Як наслідок, підставою для прийняття оскаржуваних рішень відповідач визначив обставину, що за перевіряємий період має місце завищення позивачем валових витрат на суму придбаних товарів в розмірі 967460,01 грн., так як дані придбання фактично не підтверджені відповідними первинними документами та не були відображені в книзі обліку товарів і витрат. В подальшому, встановлена відповідачем розбіжність у визначенні витрат, відображених у деклараціях про доходи, з даними перевірки (без належної позивачеві первинної документації), стала підставою для зробленого висновку про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу та сум соціального внеску з відповідною несплатою до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням, суд зазначає наступне.

За змістом положень п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

В свою чергу, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначає, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п.77.4 ст. 77 ПК України).

Також, приписами п. 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи

- платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Водночас, діючим на момент виникнення спірних взаємовідносин законодавством України було визначено для органів державної фіскальної служби порядок дій з метою встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків у разі його відсутності.

Так, відповідно до підпункту 1.4.5 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (у редакції, чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин), затверджених наказом Державної фіскальної служби України 31.07.2014 № 22, у разі коли при організації документальної планової та позапланової або фактичної перевірки встановлено відсутність платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням (місцем проживання), у той же день складається акт перевірки місцезнаходження платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників).

Акт реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів, який ведеться структурним підрозділом, до функцій якого віднесено реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції органу державної фіскальної служби, за формою згідно з додатком 6 до Методичних рекомендацій (додається).

В акті на першому аркуші у верхньому лівому куті зазначаються дата реєстрації та номер акта, який складається із порядкового номера Спеціального журналу реєстрації актів, коду структурного підрозділу, що його склав, та коду за ЄДРПОУ платника податків (реєстраційного номера облікової картки платника податків - фізичної особи або номера та серії паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної фіскальної служби і мають відмітку у паспорті)).

При цьому підрозділ органу державної фіскальної служби, який встановив відсутність платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням (місцем проживання), не пізніше наступного робочого дня після складання цього акта доповідною запискою повідомляє про це керівника (заступника керівника) органу державної фіскальної служби та у випадках, передбачених підпунктом 350.1.3 пунктом 350.1 статті 350 Кодексу, передає оперативному підрозділу органу державної фіскальної служби, на обліку в якому перебуває платник податків, запит на розшук відповідних осіб.

До запиту надається інформація про результати проведених заходів структурним підрозділом органу державної фіскальної служби шляхом спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд за місцезнаходженням тощо) із платником податків щодо з`ясування його фактичного місцезнаходження (місця проживання).

Крім того, відповідними структурними підрозділами вживаються інші заходи, передбачені Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим нормативно- правовим актом центрального органу виконавчої влади, що формує державну фінансову політику, та/або іншими відповідними розпорядчими документами органу державної фіскальної служби.

В свою чергу, відповідно до приписів розділу XII «Встановлення місцезнаходження (місця проживання) платників податків» Порядку обліку платників податків і зборів (у редакції, чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин), затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 №462) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за №503/25280, з метою більш повного обліку платників податків - юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців, унеможливлення отримання юридичними особами або фізичними особами - підприємцями неконтрольованих доходів підрозділи контролюючих органів, до функцій яких належить ведення обліку платників податків, повинні забезпечувати систематичний контроль за повнотою та своєчасністю взяття на облік юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців контролюючими органами після здійснення їх державної реєстрації, реорганізації та внесення змін до Єдиного державного реєстру чи установчих документів.

При призначенні чи проведенні будь-якого виду перевірки платника податків чи при виконанні інших службових обов`язків працівниками контролюючих органів здійснюється або може здійснюватись перевірка місцезнаходження (місця проживання) платника податків. За наслідками перевірки складається акт перевірки місцезнаходження платника податків. Якщо встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то проводиться робота із з`ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов`язаних осіб.

У разі неможливості вручення платнику податків довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, надісланого контролюючим органом, у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) замість акта перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків оформляється довідка про неможливість вручення документа платнику податків із зазначенням причин та додаванням відповідних документів (за наявності). Заміна акта довідкою не проводиться, якщо іншими нормативно-правовими актами передбачено складання акта.

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з`ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з`ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою.

Таким чином, з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що податкове законодавство надає посадовим особам відповідача право розпочати проведення документальної виїзної перевірки за умови виконання вимог законодавства щодо ознайомлення позивача у встановлений законом спосіб до початку проведення перевірки з інформацією про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення. В той же час, у разі відсутності позивача за його місцезнаходженням (місцем проживання) законодавчо встановлено низку обов`язкових з боку відповідача заходів для з`ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) відсутнього позивача з належним документальним оформленням (пояснення, довідки, рапорти тощо).

Крім того, Верховний Суд (зокрема, постанова від 17.01.2018 по справі №1570/7146/12, постанова від 21.02.2018 по справі №821/371/17 та постанова від 05.05.2018 по справі №810/3188/17) неодноразово звертав увагу на те, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими платник має бути обізнаним, а й отримання ним зазначених відомостей, а також необхідність певного часу для формування правової позиції щодо отриманих документів.

В даному випадку відповідачем не було дотримано принципу належного повідомлення позивача повідомлення про проведення перевірки та необхідності подання витребовуваних документів.

Разом з тим, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у Рішенні по справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Заява №29979/04) зауважив наступне:

« 71. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal V. Poland), п.73). ... Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Le/as v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n.58, а також рішення у справі «Ґаиіі проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, п.40, від 13 грудня 2007року, тау справі «Тріо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року)....».

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.03.2019 за №0.184-9937/0/15-19 відповідно до якого на момент направлення відповідачем повідомлення про проведення перевірки та наказу (16.09.2016), на момент проведення самої перевірки (з 24.10.2016 по 04.11.2016), а також на момент прийняття оскаржуваних рішень (30.12.2016) позивач перебував за межами України, у зв`язку з чим не мав практичної змоги надати необхідну для перевірки фінансово-господарську документацію.

Судом встановлено, що про наявність Акту перевірки та прийнятих рішень позивач дізнався лише після початку вчинення виконавчих дій виконавцем Іванківського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області щодо стягнення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на підставі вимоги від 07.04.2017 №Ф-1770-10. Зі змістом складеного Акту перевірки та прийнятих відповідачем рішень позивач ознайомився лише після направлення адвокатського запиту та отримання відповіді від Головного управління ДФС у Київській області (лист №4864/ФОП/10-36-13-03 від 17.10.2018, який наявний в матеріалах справи).

Таким чином, відповідач здійснив проведення документальної планової виїзної перевірки позивача без фактичного виїзду та дослідження документів, обмежившись лише констатацією направлення і невручення повідомлення про проведення перевірки, при цьому не вчинивши жодних інших передбачених діючим законодавством дій для встановлення місцезнаходження (місця проживання) позивача.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем під час проведення перевірки та оформлення її результатів не дотримано принципу обгрунтованості, тобто відповідач діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Як наслідок, відповідачем під час проведення планової перевірки позивача не дотримано процедурних питань, передбачених ПК України, а тому результати такої перевірки не можуть створювати юридичних наслідків, зокрема і бути підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Також, суд звертає увагу на усталену судову практику Верховного Суду й щодо цього питання, так як суд касаційної інстанції неодноразово наголошував на тому, що податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню (зокрема, постанова Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №826/442/13-а; постанова Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №810/1438/17).

Отже, суттєві порушення контролюючого органу вимог податкового законодавства (зокрема, порядку проведення податкової перевірки) є достатньою підставою для скасування рішень прийнятих відповідачем.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності своїх рішень, а тому останні підлягають скасуванню.

Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 9585,77грн.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Київській області підлягають судові витрати у сумі 9585,77 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 30 грудня 2016 року №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Зишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 30 грудня 2016 року №.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 30 грудня 2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного знеску.

5. Визнати протиправною та скасувати вимогу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 30 грудня 2016 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки).

6. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 07 квітня 2017 року №Ф-1770-10.

7. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 06 червня 2018 року №Ф-1770-10 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску.

8. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 9585 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 77 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 09 серпня 2019 р.