Справа № 520/4736/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 р. справа № 520/4736/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення,-

встановив:

Ухвалою суду від 21.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою від 03.07.2019р. провадження у даній справі було зупинено. Ухвалою суду від 19.08.2019 року поновлено провадження по справі та призначено судове засідання на 03.09.2019 року.

Позивач, ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 27.02.2019р. №371178 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аргументуючи заявлені вимоги зазначила, що спірне рішення суперечить закону, оскільки відповідач не має жодних допустимих підстав на підтвердження правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення.

Відповідач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, згідно наданого відзиву зазначив, що позивач отримала дозвіл на імміграцію як дружина іммігранта, при цьому дозвіл на імміграцію наданий чоловіку було скасовано, отже наданий їй дозвіл на імміграцію також підлягає скасуванню. На підставі вищевикладеного просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

З огляду на приписи ч.9 ст.205 КАС України, враховуючи заяву позивача від 03.09.2019р., суд дійшов висновку, що справа має бути розглянута в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Республіки Азербайджан, паспорт № НОМЕР_1 від 30.06.2011 року. (а.с.11)

Позивач разом з чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтво про укладання шлюбу з перекладом (а.с. 23), прибула в Україну для проходження лікування у Харківському міському пологовому будинку № 2 ім. М.Х. Гельферіха, в якому позивач народила дитину у 1998 році, що підтверджується довідкою від 25.03.2019 за № 01-06/104 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . (а.с.13, 14) Після чого позивач разом з чоловіком вирішили залишитися на проживання в Харкові та згодом отримали дозвіл на імміграцію в Україну.

19.05.2010 УПРФО ГУМВС України в Харківській області громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 17.01.2011, терміном дії - безстроково. (а.с.9, 12)

Листом ГУ ДМС України в Харківській області від 04.03.2019 року №6301.8.1-4840/63.2-19, було надіслано позивачу рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 27.02.2019 року № 371178, яким на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001, скасовано рішення УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 19.05.2010 про надання дозволу на імміграцію в Україну, оформлена на ім`я ОСОБА_1 , посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 12.09.2018 визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню. Для ознайомлення з рішенням запропоновано прибути до Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області.(а.с.8, 10)

З наданого представником відповідача висновку головного спеціаліста відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Харківській області від 27.02.2019 року вбачається, що дозвіл на імміграцію позивачу наданий на підставі п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка є дружиною іммігранта громадянина Азейбайджанскої Республіки ОСОБА_2 , (шлюб зареєстрований 05.03.1995 року) та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 17.01.2011 року.

Зазначено, що у зв`язку з розглядом клопотання громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України на підставі ст..9 Закону України «Про громадянство України», відповідно до листів Комісії при Президентові України з питань громадянства від 04.07.2012 № 20-143/102, яка згідно з Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (п. 111), перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України, та Адміністрації Президента України від 30.10.2014 № 03-01/927, з метою недопущення порушень вимог міграційного законодавства особами, які безперервно проживають на території України останніх три або п`ять років і мають підстави для прийняття до громадянства України, при оформленні справи про прийняття до громадянства України додається також висновок профільного структурного підрозділу центрального апарату ДМС або територіального органу ДМС щодо законності надання дозволу на імміграцію, здійснено додаткову перевірку матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію, в результаті якого встановлено, що 11.02.2019, керуючись п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», рішенням ГУ ДМС України в Харківській області скасовано рішення ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 09.06.2003 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (чоловіку позивача).

Таким чином, було встановлено, що дозвіл на імміграцію в Україну надано громадянці Азербайджанської республіки ОСОБА_1 на підставі документів, що втратили чинність.

На підставі встановлених обставин, зроблений висновок, що дозвіл на імміграцію в Україну наданий ОСОБА_1 як дружині іммігранта, підлягає скасуванню та прийнято оскаржуване рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 27.02.2019 року № 371178.

Як з`ясовано судом, одночасно юридичною підставою для скасування рішення для надання дозволу на імміграцію владний суб`єкт зазначив положення п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а фактичною підставою послугувало скасування дозволу на імміграцію в Україну чоловіка позивача, оскільки позивач отримала дозвіл на імміграцію в України саме як дружина іммігранта.

Продовжуючи розгляд справи, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Так, правовідносини з приводу імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства унормовані, насамперед, Законом України "Про імміграцію" від 7 червня 2001 року № 2491-III.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію", відповідно до ст. 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Так, відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 № 1983.

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 цього Порядку № 1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно пункту 12 Порядку, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: - формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; - надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; - здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Згідно положень ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Судом встановлено, що чоловіком позивача - громадянином Азербайджанської республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було оскаржено в судовому порядку рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 11.02.2019 року №187899 яким скасовано його дозвіл на імміграцію в Україну.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/2160/19 від 25.04.2019 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019, скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 11.02.2019 року №187899 про скасування дозволу на імміграцію в Україну відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 набрала законної сили.

Частиною 4 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, на час розгляду даної справи в судовому порядку скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 11.02.2019 року №187899 про скасування дозволу на імміграцію в Україну чоловіка позивача.

А відтак рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 27.02.2019р. №371178 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке прийнято у зв`язку з винесенням рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 11.02.2019 року №187899, також підлягає скасуванню.

Суд вважає, що відповідачем, крім іншого, не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Так, позивач понад 20 років проживає в Україні, має двох дітей (дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), які є громадянами України та постійно проживають в Україні, тому скасування дозволу може призвести до погіршення усталеного способу життя позивача та розірвання її родинних зв`язків.

Однак, як вбачається зі змісту висновку і заперечень відповідача, останній жодним чином зазначених обставин не дослідив, хоча вони мають суттєве значення.

Згідно ч.3 ст. 16 Загальної декларації прав людини, сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави.

Сукупність перелічених обставин доводить існування сталих та міцних соціальних, родинних, фінансових зв`язків іноземця з Україною.

Суд вважає, що після одержання дозволу на імміграцію на правовідносини за участі іноземця та Держави України з приводу правової підстави для перебування на території України поширюються норми ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому втручання Держави в особі компетентного владного суб`єкта у цю приватну сферу повинно відповідати критеріям цієї норми Конвенції.

Додатково суд вважає за необхідне відзначити, що відповідачем не надано суду доказів існування будь-яких інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Не містять матеріали справи і доказів подання іноземцем у процедурі одержання дозволу на імміграцію спотвореної, перекрученої, неправдивої, недостовірної інформації, котра об`єктивно не могла бути перевірена відповідним державним органом управління під час надання дозволу на імміграцію.

Частиною 2 ст. КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу, що в постанові Верховного суду від 18.04.2018 року по справі № 820/2262/17 викладений висновок, що навіть якщо дозвіл на імміграцію позивачу надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

Критерії до рішення владного суб`єкта наразі викладені у ч. 2 ст. 2 КАС України, де зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що оскаржене рішення цим критеріям не відповідає, позаяк не містить жодної оцінки владним суб`єктом співрозмірності балансу між приватним інтересом іноземця на продовження перебування в Україні та публічним інтересом Держави у контексті змісту ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі імміграційної справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог щодо скасування спірного рішення.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.132, 139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 27.02.2019р. №371178 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (місце знаходження - м. Харків, вул. Римарська, 24, код ЄДРПОУ - 37764460) витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Старосєльцева