Справа № 620/3961/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3961/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Лічевецького І.О.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа: Публічне акціонерне товариство ''Чернігівбуд'' про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Чернігівбуд» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» з 08.10.2018.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що суд першої неповно встановив обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи та положенням чинного законодавства, що свідчить про неправомірність вимог позивача. Крім того, апелянтом вказано, що відповідно до пункту 2 частини 2 ст. 114 розділу XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» немає законних підстав призначати пенсію відповідно до Списку № 2, трудова книжка не може підтвердити пільговий характер виконуваних робіт та період їх виконання, а належних доказів, які б підтверджували пільговий стаж позивача, зокрема відповідної довідки з підприємства, останнім не надано.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 08.10.2018 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Листом від 17.10.2018 № 24705/06 Чернігівське ОУПФУ повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 через відсутність необхідних документів, що підтверджують право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До цього позивач звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії 16.02.2018 та протоколом від 21.02.2018 № 1682 управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідних документів, що підтверджується копією листа управління від 23.08.2018.

З вказаної вище відповіді також вбачається, що відповідно до довідки № 058103 від 05.05.2016 виданої ПАТ «Чернігівбуд», комбінат «Чернігівпромбуд» перетворено в державне об`єднання «Чернігівбуд» з подальшою реорганізацією в ПАТ «Чернігівбуд», БМУ «Житлобуд-1», було підрозділом ПАТ «Чернігівбуд», далі БМУ «Житлобуд- 1» ПАТ «Чернігівбуд» ліквідовано згідно з рішенням зборів акціонерів (протокол №20 від 30.05.2013) та ПАТ «Чернігівбуд» являється правонаступником БМУ «Житлобуд -1».

Також позивач 31.07.2018 звернувся до управління з проханням надіслати його документи на розгляд Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Листом № 875/06/Р-7 від 23.08.2018 управлінням відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні його звернення в зв`язку з відсутністю законних підстав, оскільки документи на розгляд комісії можуть бути направлені лише в разі повної ліквідації підприємства, в той час як правонаступником БМУ «Житлобуд -1» являється ПАТ «Чернігівбуд».

Вважаючи відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на період роботи позивача електрозварником ручного зварювання в БМП «Житлобуд-1» діяли Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, за якими професія «електрозварник» відноситься до Списку № 2 та дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України № 1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 вищевказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 зазначеного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Оскільки виключно законами визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, з огляду пріоритетності законів над підзаконним актами, нормативно-правовий акт, яким є Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, не може перешкоджати або встановлювати додаткові умови для визначення права на пенсію.

Вказаним Порядком передбачено право осіб надавати відповідні уточнюючі довідки, а не обов`язок, невиконання якого могло б потягнути відмову у призначенні пенсії.

В контексті викладеного, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, який вказав, що наявність у позивача стажу роботи за Списком № 2 може підтверджуватись записами в трудовій книжці, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Так, на підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 надано трудову книжку, яка містить наступні записи: 01.09.1980 - 03.04.1981 - навчання в ГППУ- 3 м. Чернігова; 12.04.1981 - 10.05.1983 - служба в армії; 09.08.1983 - прийнятий на посаду слюсарем-монтажником 3-го розряду, комбінат «Чернігівпромбуд», БМУ «ЖИТЛОБУД-1»; 03.08.1985 - СМУ «ЖИТЛОБУД-1» комбінату «Чернігівпромбуд» перетворено в СМУ «ЖИТЛОБУД-1» тресту «Чернігівпромбуд»; 13.10.1986 - переведений на посаду електрозварника ручної зварки по З (третьому) розряду; 01.10.1987 - в зв`язку з введенням нових тарифних умов оплати праці кваліфікаційною комісією СМУ встановлений 4 (четвертий) розряд електрозварника, продовжив працювати електрозварником ручної зварки; 10.09.1993 - звільнений з роботи; 16.05.1994 - трест «Чернігівпромбуд», БМУ «ЖИТОЛОБУД-1» прийнятий на роботу електрозварником ручної дугової зварки по 4 розряду; 31.10.2000 - звільнений з роботи за власним бажанням; 01.11.2000 - ЧП фірма «Дарина» прийнятий кровельщиком 4 розряду; 01.10.2002 - звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору; 23.10.2006 - ЗАТ «ОРГАГРОБУД» прийнятий на роботу на посаду слюсаря-збірника 5 розряду; 02.08.2012 - ЗАТ «ОРГАГРОБУД» перетворено в ТОВ «ОРГАГРОБУД-2012».

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що БМУ «Житлобуд-1» проводилась атестація робочих місць та інші працівники, зокрема, ОСОБА_2 , що працював в БМУ «Житлобуд-1» з 1983 року по 2000 рік, отримали довідки щодо права на пенсію за віком на пільгових умовах та отримують пенсію на пільгових умовах.

Як вірно вказано судом першої інстанції, та не спростовано під час апеляційного розгляду справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області визнає факт перебування ОСОБА_1 в БМУ «Житлобуд-1» з 09.08.1983 по 10.09.1993 на посаді слюсаря-монтажника, електрозварника ручного зварювання та з 16.05.1994 по 31.10.2000.

Разом з тим, позиція апелянта обґрунтована необхідністю надання уточнюючої довідки про стаж роботи, а також інших додаткових документів, що дають право на пенсію за Списком № 2.

Так, питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно із Списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005.

Згідно з п. 3 Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Вказані списки складені по виробничому принципу, кожному розділу і підрозділу відповідає відповідне виробництво або конкретний вид робіт. Тому, право на пільгову пенсію визначається в залежності від того, в якому виробництві або на яких роботах був зайнятий той чи інший працівник. При цьому, немає значення, в штаті якої організації або якого підрозділу організації перебуває робітник.

Визначальним фактором при встановлені права на дострокове призначення пенсії за віком є факт зайнятості робітника на виробництві або на виконанні окремих робіт, передбачених Списками.

На період роботи позивача електрозварником ручного зварювання в БМУ «Житлобуд-1» діяли Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, за якими професія «електрозварник» відноситься до Списку № 2 та дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Вказане не спростовано апелянтом жодними доводами або доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України.

В той же час, на підприємстві, де працював позивач, було проведено атестацію робочих місць, за результатами якої працівникам підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1 і № 2.

Результати атестації були погоджені з Обласною державною експертизою умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення, якою зазначено, що атестація робочих місць проведена у відповідності з вимогами нормативних документів по цьому питанню, за її результатами видано наказ, яким працівникам підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1 і № 2, приведеними в наказі.

Під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів було витребувано та досліджено пенсійні справи, позивача, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з яких вбачається, що вказані особи працювали електрозварниками ручного зварювання на одному і тому ж підприємстві, а на робочих місцях було проведено атестацію, що також свідчить про наявність права позивача на призначення пенсії на пільгових умовах.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що позивачем не надано довідки, документів про атестацію робочих місць, експертизи умов праці, позаяк судами обох інстанції встановлено факт роботи ОСОБА_1 на підприємстві та на посаді, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що об`єктивна неможливість отримати відповідні довідки та документи в БМУ «Житлобуд -1», в зв`язку з реорганізацією підприємства не може позбавляти позивача права на отримання пенсії на пільгових умовах, яке передбачено п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ставити в нерівне становище з іншими пенсіонерами.

При розгляді апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:« 1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об`єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об`єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Дискримінація у даному випадку проявляється у тих обставинах, що особам, які мали можливість отримати документи на підтвердження пільгового стажу роботи було призначено пенсію на пільгових умовах, а позивач фактично працюючи за тих самих обставин та умов, внаслідок реорганізації (ліквідації) підприємства, не маючи можливості отримати відповідні документи, може бути позбавлений законного права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 27.08.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Т.Р. Вівдиченко

Суддя І.О. Лічевецький