Справа № 336/7290/18
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

14.08.19Справа № 336/7290/18
Пр. № 2-а/336/23/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яку винесено 6 листопада 2018 року начальником УПМП та МВ Харківської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2 . за ознаками правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 481 Митного кодексу (МК) України.

В позові зазначив, що оскаржувана постанова містить висновки про порушення ним митних правил, передбачених зазначеною статтею, яке виразилось в перевищенні строку тимчасового ввезення автомобіля «AUDI F8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на митну територію України на строк більш ніж десять діб.

Зазначена постанова є незаконною, так як винесена з порушенням строків, встановлених ст. 467 МК України, відповідно до якої адміністративне стягнення, накладене за порушення митних правил в справах, які розглядаються митними органами, може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у випадку, якщо правопорушення є триваючими, до яких в силу ст. 467 МК України відноситься і правопорушення, що передбачене статтею 481 МК, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення .

Зміст фактичних обставин справи про адміністративне правопорушення полягає в тому, що зазначений транспортний засіб був ввезений позивачем на митну територію України 7 червня 2016 року в зоні діяльності Одеської митниці ДФС в режимі тимчасового ввезення транспортного засобу до одного року, що означає необхідність його вивезення в строк до 7 червня 2017 року включно. Виходячи з викладеного, в аспекті положень ст. 467 МК України адміністративне стягнення могло бути накладено протягом шести місяців після вказаної дати, а строк його застосування сплив 7 грудня 2017 року. Між тим позивач підданий адміністративному стягненню за межами цього строку, а саме: 6 листопада 2018 року, що свідчить про незаконність постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, оскільки уповноважений орган доходів і зборів мав об`єктивну можливість виявити правопорушення, застосовуючи інформацію, наявну в автоматизованій системі митного оформлення (АСМО) «Інспектор» та в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС), про строки ввезення транспортного засобу на територію України, що мало місце 6 червня 2016 року.

Окрім наведених міркувань про незаконність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, позов містить твердження про те, що до ОСОБА_3 безпідставно застосовано процедуру накладення адміністративного стягнення як до нерезидента, тоді як в силу п. «в» ч. 50 ст. 4 МК України він має статус резидента, так як володіє посвідкою на постійне проживання на території України за адресою: АДРЕСА_1 . Наявність означеного статусу передбачає вжиття встановлених пунктом 3 ст. 380 МК України механізмів в процесі ввезення матеріальних цінностей на митну територію України. Зокрема, наведене правило митного законодавства передбачає отримання від громадян-резидентів письмового зобов`язання про зворотне вивезення транспортних засобів за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х МК України. У зв`язку з викладеним до позивача необгрунтовано застосовано митні процедури як до нерезидента, які встановлені пунктами 1, 5 ст. 380 МК України.

Оскаржувану постанову в копії він отримав 23 листопада 2018 року, а вже 27 листопада 2018 року звернувся до суду з цим позовом.

Оскільки копію постанови про застосування до нього адміністративного стягнення він отримав за спливом встановлених законом строків її оскарження, а отримавши, одразу звернувся до суду з цим позовом, просить визнати причину пропуску строку звернення з адміністративним позовом поважною та поновити його, а оскаржувану постанову визнати протиправною та скасувати.

Позивач до суду не з`явився.

Його представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність та про задоволення позову.

З аналогічною заявою звернувся представник відповідача.

Означені обставини у відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України є підставою для вирішення справи у письмовому провадженні.

З відзиву відповідача випливає, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог митного законодавства та законодавства про адміністративні правопорушення.

Що стосується строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, правопорушення, за ознаками якого винесено оскаржувану постанову, в силу ст. 467 МК України є триваючим, тому перебіг строку притягнення до відповідальності починається з моменту виявлення правопорушення. Виявлення правопорушення сталося 4 вересня 2018 року в зоні митного контролю митного поста «Щербаківка» Харківської митниці ДФС, де в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Гоптівка» під час проведення митних процедур з автоматизованої системи митного оформлення (АСМО) «Інспектор» отримана інформація про те, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 , який в означений час рухався як пасажир в автомобілі «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вивіз у встановлений строк за межі митної території України автомобіль «AUDI F8», реєстраційний номер НОМЕР_1 . У зв`язку з описаними подіями позивача піддано адміністративній відповідальності за ч. 3 ст. 481 МК України. Саме з цієї дати, тобто з моменту виявлення правопорушення, яке триває, і треба обчислювати строк застосування стягнення.

У зв`язку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що постановою заступника начальника Харківської митниці Державної фіскальної служби України Волокітіна Є.П. від 06.11.2018 року в справі про порушення митних правил № 1829/80700/18 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правилі і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 481 МК України (а. с. 13-14).

У відповідності до ст. 289 КУпАП скаргу про постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Вирішуючи позов в частині вимог про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд виходить з того, що позивач отримав копію оскаржуваної постанови 23 листопада 2018 року, про що свідчить інформація з офіційного сайту «Укрпошти» (а. с. 15-16), а вже 27 листопада 2018 року звернувся до суду з цим позовом.

Наведені обставини дають підстави дійти висновку, що причина пропуску подання позову є поважною, а строк підлягає поновленню.

На вказаний висновок суду не впливають твердження відповідача про отримання позивачем копії постанови 16 листопада 2018 року, оскільки всупереч вимог адміністративного судочинства про змагальність ці доводи не підкріплені будь-якими фактичними даними.

В силу ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною третьою статті 481 МК України передбачена відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб, а стаття 380 МК встановлює строк тимчасового ввезення громадянами на митну територію України транспортних засобів особистого користування, що обчислюється одним роком.

Як встановлено судом, 7 червня 2016 року позивачем було ввезено на митну територію України автомобіль «AUDI F8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк перебування якого на митній території України відповідно до ст. 380 МК України становить один рік і закінчується 7 червня 2017 року.

Згідно із ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Наведене положення закону означає, що для застосування адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 481 МК України необхідно констатувати перевищення встановленого статтею 380 МК України строку для перебування автомобільного транспорту та території України на строк більше ніж на десять діб, тобто підстави для притягнення до відповідальності саме за цією частиною статті митного законодавства виникають 18 червня 2017 року (7 червня 2017 року, не пізніше якого в силу ст. 380 МК України належало вивезти транспортний засіб, + десять днів понад встановлений статтею 380 МК України строк).

Сплив шестимісячного строку, протягом якого особу можна піддати стягненню за порушення митних правил, у зазначеному випадку співпадає з 18 грудня 2017 року.

Між тим оскаржувана постанова винесена 6 листопада 2017 року, тобто за межами встановленого законом строку притягнення до адміністративної відповідальності, що не відповідає вимогам закону і має потягти наслідки у вигляді скасування цієї постанови.

Дійшовши вказаного висновку, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що днем виявлення вказаного правопорушення, яке є триваючим, є 4 вересня 2018 року, коли з автоматизованої системи митного оформлення (АСМО) «Інспектор» під час проведення митних процедур отримана інформація про те, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 не вивіз у встановлений строк за межі митної території України автомобіль «AUDI F8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виходячи з такого.

Хоча адміністративне стягнення за вчинення триваючих порушень митних правил, до яких відносяться і правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 481 МК України, в силу ст. 467 МК України може бути накладено протягом шести місяців з дня виявлення цих правопорушень, проте суд не може погодитися з тим, що днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення є 4 вересня 2018 року, виходячи з такого.

В Державній фіскальній службі України функціонує Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС), яка об`єднує в собі всі програмно-технічні складові, необхідні для автоматизації процесів митного оформлення та контролю. Діюча в її складі автоматизована система митного оформлення «Інспектор» (АСМО) охоплює всі процеси митного контролю як всередині країни, так і на митних кордонах, що надає можливість уповноваженим особам володіти всією повнотою інформації про види контролю, які здійснювались від першого перетину кордону до випуску у вільний обіг будь-якого товару.

Доступність даних, що містяться у вказаній інформаційній системі, для уповноважених на притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб митної служби підтверджується змістом постанови про адміністративне правопорушення, автор якої зазначає, що саме за даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС встановлено, що автомобіль «AUDI F8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ввезений ОСОБА_1 на митну територію України в зоні діяльності Одеської митниці ДФС 7 червня 2016 року (а. с. 13).

Таким чином, факт порушення особою, що не вивезла транспортний засіб у встановлений законом строк, є очевидним з моменту вчинення такого порушення, що означає відсутність складнощів у його виявленні для осіб, уповноважених розкривати такі порушення.

Статтею 466 МК України внормовано забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за порушення митних правил і встановлено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Наведені положення узгоджуються зі змістом статті 7 КУпАП, згідно з якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про грунтовність вимог позову про пропуск строку застосування адміністративного стягнення, його ж накладення поза межами вказаного строку є таким, що посягає на встановлений статтяею 7 КУпАП принцип забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції) і чиї рішення в силу ч. 7 КАС України є джерелом права, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Крім наведених міркувань, при ухваленні рішення на користь вимог позову, суд виходить з такого.

За змістом ст. 283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення має містити, зокрема: відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Як встановлено судом, позивач в силу ч. 50 п «в» ст. 4 МК України, яка містить тлумачення термінів, що застосовуються в Кодексі, як фізична особа-іноземець, що має постійне місце проживання в Україні на підставі посвідки на постійне проживання на території України за адресою: АДРЕСА_1 , має статус фізичної особи-резидента (а. с. 10).

Між тим в постанові, яка оскаржується, є умовиводи про те, що позивач є нерезидентом, тобто фізичною особою, яка має постійне місце проживання за межами України.

Таке посилання, яке є хибним, потягло незастосування до ОСОБА_1 передбачених пунктом 3 ст. 380 МК України механізмів в процесі ввезення матеріальних цінностей на митну територію України, зокрема, неотримання письмового зобов`язання про зворотне вивезення транспортних засобів за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян.

У зв`язку з викладеним до позивача необгрунтовано застосовано митні процедури як до нерезидента, які встановлені пунктами 1, 5 ст. 380 МК України, що свідчить на користь висновку суду про недотримання принципу законності при притягненні позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що застосування до особи передбачених законодавством про митні правила суворих санкцій не повинно мати ознаки свавільності.

Оскільки наведені судом порушення потягли низку порушень права особи на справедливий розгляд справи щодо неї суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати.

,Відповідно до ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень (п. 2 ч. 1 ст. 245 КАС України).

За вказаних обставин, керуючись гарантованим статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб шляхом скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 194, 242-246, 293, 295 КАС України, ст. 152, 288, 289 КУпАП, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 06.11.2018 року заступника начальника Харківської митниці Державної фіскальної служби Волокітіна Євгена Петровича про накладення адміністративного стягнення за ознаками ч. 3 ст. 481 Митного Кодексу України на ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива