Справа № 2040/5568/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 р.Справа № 2040/5568/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Чугуїввода" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 20.11.18 року по справі № 2040/5568/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Комунального підприємства "Чугуїввода"

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з бюджету кошти з Комунального підприємства "Чугуїввода" в рахунок погашення податкового боргу з усіх відкритих розрахункових рахунків в загальному розмірі 2167427,34 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2018р. адміністративний позов Головного управління ДФС у Харківській області задоволено. Стягнуто до бюджету України кошти у розмірі 2167427,34 гривень в рахунок погашення податкового боргу з Комунального підприємства Чугуїввода з усіх відкритих розрахункових рахунків. Стягнути з Комунального підприємства Чугуїввода частину сплаченого судового збору у розмірі 32511,41 грн. на користь Головного управління ДФС у Харківській області. Повернути з Державного бюджету України на користь Головного управління ДФС у Харківській області частину сплаченого судового збору у розмірі 26069,83 гривень, сплаченого відповідно до платіжного доручення № 2093 від 05.07.2018 р.

Комунальне підприємство Чугуїввода, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу , вважає , що рішення підлягає скасуванню в частині стягнення штрафів та пені, оскільки позивач невірно застосував норми Податкового кодексу України в частині нарахування штрафів та пені на заборгованість, яку розстрочено за рішенням суду. Вважає, що податковий орган неправильно обрав спосіб судового захисту та звернувся до суду із порушенням норм процесуального права за загальною процедурою, в порушення положень частин 1 і 2 статті 283 КАС України, якою встановлені особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень на підставі подання таких органів. Заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України, приймаючі постанову від 24.04.2018 по справі № 821/1295/17. Вважає, що постановою незаконно стягнуто 349 140,43 грн., в тому числі: штрафи за несвоєчасно сплачені суми з ПДВ в розмірі 91234,77 грн. та 95998,71грн., а всього - 187 233,48 грн.; пені за порушення строків сплати ПДВ - 29696,49 грн. та за порушення строків сплати рентної плати за спеціальне використання води - 43379,11 грн., а всього - 73 075,60 грн.; рентної плати за спеціальне використання води за терміном сплати 20.05.2018 - 88 831,35 грн. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду , ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову частині стягнення 349140,43 грн.

Головне управління ДФС у Харківській області вважає рішення Харківського окружного адміністративного законним та таким, що не підлягає скасуванню, а доводи та аргументи апеляційної скарги необґрунтованими, просить апеляційну скаргу КП «Чугуїввода» залишити без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що Комунальне підприємство Чугуїввода зареєстровано в якості суб`єкта господарювання - юридичної особи та перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, про що свідчить запис від 01.09.2009 № 0028406.

Як платник податків, відповідач перебуває на обліку в Харківській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Харківській області.

Судом встановлено, що станом на 11.10.2018 відповідач має податковий борг в загальній сумі 2167427,34 грн., що підтверджується розрахунком Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про наявність заборгованості.

Податковий борг виник внаслідок несплати відповідачем у встановлений законом строк самостійно задекларованих податкових зобов`язань та визначених контролюючим органом по наступних податках, зборах, обов`язкових платежах, а саме: податок на додану вартість 1537261,73 грн. (основний борг - 1 441 260,02 грн., штрафні санкції - 95998,71грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 28.02.2018р. № 003291210 та 3,0 грн. нараховано платником самостійно штрафних санкцій); надходження від рентної плати за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ 630165,61 грн. з яких: самостійно визначених платником податків грошове зобов`язання (основний платіж) у розмірі 498 811,67 грн.; штрафні санкції, визначені контролюючим органом у сумі 91 234,77 грн. за актом перевірки від №1752/20-40-12-10-09/36555336, згідно податкового повідомлення-рішення від 28.02.2018р. №; пеня у сумі 40119,17 грн.

З пояснень позивача вбачається, що з метою інформування платника податків про наявність податкового боргу, на адресу останнього було направлено податкові вимоги №1/46 від 22.02.2010 та №2/74 від 31.03.2010, які були вручені уповноваженим особам підприємства.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що податковий борг підприємства не погашений та не переривався, що підтверджується даними інтегрованих карток платників податків, тому підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, визначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на дату розгляду даної справи судом борг відповідача за вказаними податковими деклараціями та податковими повідомленнями-рішеннями в загальній сумі 2167427,34 грн. не погашено.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Податкові повідомлення - рішення від 28.02.2018р. № та № , якими застосовано штрафні санкції, вручені підприємству позивача , відповідно у платника настав обов`язок щодо сплати сум штрафу протягом 10 календарних днів, який повинен настати за днем отримання податкових повідомлень-рішень (пункт 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).

Вказані податкові повідомлення - рішення від 28.02.2018р. № та № відповідачем не оскаржені, тобто суми штрафу є узгодженими .

Сума узгодженого грошового зобов`язання, визначена вищезазначеними податковими деклараціями та податковими повідомленнями-рішеннями, не сплачена у повному обсязі у встановлений діючим законодавством строк, набула статусу податкового боргу.

Таким чином, за відповідачем рахується податковий борг в загальній сумі 2167427,34 грн., що підтверджується витягом з інтегрованої картки відповідача, наявної у матеріалах справи.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З метою інформування платника податків про наявність податкового боргу, на адресу Комунального підприємства "Чугуїввода" було направлено податкові вимоги №1/46 від 22.02.2010 та №2/74 від 31.03.2010, які були вручені уповноваженим особам підприємства.

Сторонами у справі доказів оскарження зазначеної податкової вимоги у встановленому законом порядку не надано. Будь-які докази сплати податкового боргу відсутні.

За приписами п. п. 191.1.22 п. 191 ст. 191 Податкового кодексу України погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів здійснюють контролюючі органи.

Контроль за своєчасністю подання платниками податків передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів покладено на органи державної фіскальної служби. Крім того, п. п. 191.1.34 п. 191.1 ст.191 ПКУ на контролюючі органи покладено функцію застосування і своєчасного стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

На підставі п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з п. п. 95.2, 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Аналіз зазначених положень Податкового кодексу України свідчить, що чинним законодавством контролюючому органу надано право звертатись до суду з позовами про стягнення коштів з рахунків платника податків, який має податковий борг.

Доводи апелянта з посиланням на порушення податковим органом положень ст. 283 КАС України є помилковими, оскільки ні Податковий кодекс України, ні Кодекс адміністративного судочинства України не містить положень які б зобов`язували податковий орган звертатися до суду лише виключно в порядку ст. 283 КАС України.

Крім того відповідно до ч. 102.4 ст. 102 Податкового Кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, тобто може стягуватись й в порядку звичайного позовного провадження.

Доводи апелянта щодо неправомірного на його думку одночасного застосування пені та штрафних санкцій також не відповідають чинному законодавству, оскільки посилання відповідача на ст. 116 Податкового Кодексу України та застосування за аналогію права ст. 549 ЦК України є недоречними.

Відповідно до положень ст. 14 Податкового Кодексу України до суми податкового боргу включаються сума основного платежу, штрафні санкція так пеня.

Згідно до положень статті 126 Податкового Кодексу України за порушення строків сплати податкових зобов`язань платник притягуються до відповідальності у вигляді штрафу.

Вказана норма не має переліків видів адміністративних санкцій, з яких можливо застосування тільки однієї санкцій до правопорушника за одне правопорушення, і ст. 126 Податкового Кодексу України зазначає тільки одну санкцію за порушення термінів сплати, а саме штрафна санкція. Тоді як нарахування пені врегульовується окремою статтею, а саме ст. 129 Податкового Кодексу України. Аналіз норм податкового кодексу в сукупності підтверджує можливість одночасного застої як і штрафних санкцій, так і пені, оскільки пеня ж окремою санкцією.

Відповідно до положення ст. 100 Податкового Кодексу України за надання розстрочки або відстрочки нараховується окремо пеня.

Крім того, податкові відносини врегульовуються не Цивільним кодексом України , а спеціальним законом - Податковим кодексом України, згідно якого можливість застосування аналогії не передбачена.

Колегія суддів звертає увагу , що правомірність нарахування штрафів за несвоєчасно сплачені суми з ПДВ в розмірі 91234,77 грн. та 95998,71 грн. згідно вищевказаних податкових повідомлень-рішень , нарахування пені за порушення строків сплати ПДВ - 29696,49 грн. та за порушення строків сплати рентної плати за спеціальне використання води - 43379,11 грн., рентної плати за спеціальне використання води за терміном сплати 20.05.2018 - 88 831,35 грн. не є предметом даного спору , вказані суми в установленому законом порядку позивачем не оскаржувалися, тобто є узгодженими.

Отже, на теперішній час відповідач має податковий борг, який з урахуванням нарахованої контролюючим органом пені, у загальному розмірі становить 2167427,34 грн., що підтверджується наданими контролюючим органом документами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позов та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Чугуїввода" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року по справі № 2040/5568/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 02.09.2019 року.