Справа № 460/3212/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/5562/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гудима Л.Я., Гуляка В.В.

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач: Федченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі № 460/3212/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішення та картки відмови,-

суддя в 1-й інстанції - Друзенко Н.В.

час ухвалення рішення -16 год. 47хв.

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 08.04.2019 року,

В С Т А Н О В И В:

27.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 06.12.2018 року № UA204000/2018/000982/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2018/01008.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що за наявності усіх документів звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення імпортованого транспортного засобу. У поданій митній декларації митна вартість транспортного засобу позивачем була визначена за ціною договору (контракту) щодо транспортного засобу, який імпортується (основний метод). Проте, відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу, здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок чого відповідачем прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів договір та, як наслідок, весь поданий перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про існування у митного органу достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару. Відтак, застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості суттєво порушує права позивача.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2018/000982/2 від 06.12.2018 року та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2018/01008. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1409,60 грн., за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Рівненської митниці ДФС.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Рівненською митницею Державної фіскальної служби України подано апеляційну скаргу. У поданій апеляційній скарзі митний орган зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Зокрема доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, суду першої інстанції надавалися пояснення, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією, встановлено відсутність у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена (підлягає сплаті) за ці товари, що і стало причиною витребування додаткових документів, стосовно підтвердження заявленої митної вартості КТЗ.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що до митного оформлення згідно МД надано рахунок на партію товару №б/н від 14.11.2018 року. В наданому рахунку зазначено, що транспортний засіб пошкоджено і двигун несправний, можуть бути і інші дефекти, однак на фізичному огляді, що підтверджено актом фізичного огляду КТЗ від 03.12.2018 року №б/н та фото товару, таких дефектів не виявлено.Транспортний засіб переміщався самоходом, що ставить під сумнів дефект його двигуна. Поряд з тим, всупереч таким аргументам органу доходів і зборів, позивач в адміністративному позові заявляє, що відповідач (Рівненська митниця ДФС) не врахував і не прийняв до уваги факт пошкодження КТЗ та його двигуна, які на думку позивача підтверджувалися Висновком про вартісні характеристики товару (Звітом від 05.12.2018 №1- 1218).

Також вказує, що згідно повідомлення декларанта від 03.12.2018 року №066 до митного оформлення додатково надаються, зокрема касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу. Однак, до митного оформлення лише надано документ, який кореспондовано декларантом як платіжний документ, що підтверджує вартість товару (квитанція) від 14.11.2018 року, у якому відсутні реквізити банку. Поряд з тим, така квитанція не містить усіх відомостей (УШ-код КТЗ, тощо), що ідентифікують оцінюваний КТЗ, а отже її неможливо поширити на імпортований транспортний засіб.

Окрім того звертає увагу, що у поданій на вимогу органу доходів і зборів копії митної декларації країни відправлення від 30.11.2018 року №18ТЬС0100ЕК150050 зазначено номер рахунку №2749, який до митного оформлення не надано, та який не кореспондується із рахунком на партію товару №б/н від 14.11.2018 року, що подавався разом з МД. Рахунок №2749 було витребувано додатково згідно розділу III Рішення про коригування митної вартості товарів від 06.12.2018 року №ІІА204000/2018/000982/2. Відповідно до положення частини 8 статті 55 МКУ протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердженнязаявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У судовому засіданні представник апелянта також зазначив, що резервний метод було застосовано, оскільки декларантом позивача не надавалася митниці інформація для визначення митної вартості за 2-5 методами до винесення оскаржуваного рішення, та погоджено визначення митної вартості за 6 (резервним) методом. Ні позивач, ні його декларант до митниці не зверталися із заявами щодо проведення консультацій, чи їх проведення у письмовому вигляді.

ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначається, що доводи апелянта є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами, а відповідно не можуть бути враховані та мають бути відхилені судом при прийнятті рішення.

Вважає, що ч. 5 ст. 53 МК України вказує на те, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені цій статті, а тому позивачем було відзначено про необхідність прийняття рішення за наданими документами

Також зазначає, що відповідачем не зазначено чому саме є неможливим застосування попередніх методів перед резервним методом, обов`язкове застосування яких визначено вимогами ч. 3 ст. 57 МК України. Консультації з питань митного оформлення з позивачем не проводились. Подана до митного органу митна декларація країни відправлення в повній мірі дозволяє ідентифікувати як учасників імпортної операції, так і відповідний транспортний засіб, і жодних розбіжностей з декларацією, поданою до митного оформлення позивачем не містить. Відповідач при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в довідниках мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що у спірних відносинах інформація із програмного продукту SuperSchwacke 02/2019 є висновком про якісні та вартісні характеристики товару. Однак, відповідач жодним чином не аргументував наявність у SuperSchwacke 12/2018 відповідної ліцензії на право здійснення будь-якої оціночної діяльності із визначення вартості транспортних засобів,в тому числі тих, які продаються чи придбаваються на території Німеччини. Відповідач не послався й на нормативно-правовий акт, відомчий наказ, міжурядову угоду чи міжнародний договір тощо, які б надавали права митним органам Державної фіскальної служби України замовляти та використовувати відповідну оцінку автомобілів.

Будь-якого обґрунтування щодо застосування під час коригування митної вартості товару саме вартості 2906 EUR, а не 1400 EUR, відповідач не зазначив.

Вважає, що апеляційна скарга є безпідставною, тому просить таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи, в ній викладені.

Представник позивача та позивач щодо апеляційної скарги заперечили, в своїх поясненнях покликалися на доводи, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 01.12.2018 року позивачем ввезено на митну територію України транспортний засіб, що підтверджується актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2018/317719 від 01.12.2018 року (а.с.11).

03.12.2018 року декларантом позивача оформлено та подано відповідачу митну декларацію №UA204010/2018/226642, якою заявлено до митного оформлення імпортований товар: транспортний засіб - легковий автомобіль марки PEUGEOT моделі 407 з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 (бувший у використанні), країна відправлення/експорту - Литва,загальною вартістю 1400 EUR, за методом визначення митної вартості - 1 (за ціною договору) (а.с.94-95).

Для митного оформлення відповідачу було подано, зокрема, такі документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.04.2018 року (а.с.14); рахунок-фактуру (що має силу договору купівлі-продажу) №б/н від 14.11.2018 року (а.с.13,114-115), яким визначена його вартість на рівні 1400 EUR; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу (а.с.48). Митницею складено акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 03.12.2018 року (а.с.46).

За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідачем зроблено висновок, що такі документи не містять достатніх даних для підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості. Враховуючи цю обставину, митний орган зобов`язав позивача надати додаткові документи: касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; копію експортної митної декларації; висновки експерта-автотоварознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу, із врахуванням його технічного стану, терміну експлуатації, його комплектації, пробігу.

Декларант позивача супровідним листом №066 від 03.12.2018 року подав відповідачу додаткові документи, а саме: документ, що підтверджує сплату вартості товару б/н від 14.11.2018 року; інформацію про вартість КТЗ згідно з інформацією на сайті https://mobile.de від 03.12.2018 року; висновок про вартість характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією - Звіт №1-1218 від 05.12.2018 року та довідка №03/12/2 від 03.12.2018 року; копію митної декларації країни відправлення №18TLC0100EK15D050 від 30.11.2018 року.

Супровідним листом №067 від 05.12.2018 року декларант позивача повідомив відповідача, що інші додаткові документи подаватися не будуть.

06.12.2018 року Рівненською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2018/000982/2 по митній декларації №UA204010/2018/226642, за яким митну вартість легкового автомобіля марки PEUGEOT моделі 407 з ідентифікаційним номером (VIN) НОМЕР_1 (бувшого у використанні), країна відправлення/експорту - Литва, збільшено з 1400 EUR до 2906 EUR.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що у поданих до митного оформлення документах відсутні належні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена (підлягає сплаті за товари), а саме: «заявлена вартість згідно з наданим рахунком на партію товару №б/н від 14.11.2018 року становить 1400 EUR. Поряд з тим, враховуючи електронний довідник SuperSHCWACKE 12/2018 середньостатистична вартість оцінюваного КТЗ складає 2906 EUR».

Саме ця інформація і зазначена, як інформація, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу.

З огляду на ненадання усіх додаткових документів, що були витребувані митницею, відповідачем було скориговано митну вартість на підставі наявних у нього відомостей (електронний довідник SuperSHCWACKE 12/2018 від 06.12.2018 року із застосуванням другорядного (резервного) методу. Для визначення митної вартості транспортного засобу митний орган використав наказ ДМСУ від 13.10.2006 року №885 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних вузлів та агрегатів», наказ ДФСУ від 11.09.2015 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» та довідкову інформацію з електронного довідника SuperSHCWACKE.

У зазначеному рішенні митним органом вказано про неможливість застосування другорядних методів визначення митної вартості (статті 58-63 Митного кодексу України) у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України) та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів на основі віднімання вартості та на основі додавання вартості (статті 62, 63 Митного кодексу України).

06.12.2018 року Рівненською митницею ДФС винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2018/01008, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією №UA204010/2018/226642 від 03.12.2018 року (а.с.55). Причиною відмови зазначено наступне: «Митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом додаткових документів, витребовуваних органом доходів і зборів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 Митного кодексу України». Для можливості проведення митного оформлення вказано на проведення декларування, здійснивши коригування митної вартості відповідно до Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2018/000982/2 від 06.12.2018 року.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є не підтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відтак суд дійшов висновку, що не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, випробовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Також суд встановив, що усі основні і додаткові документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів, тобто ті, які визначені у частинах 1-2 статті 53 Митного кодексу України, декларант позивача митному органу надав.Таким чином, суд дійшов висновку, що договором,платіжним документом б/н від 14.11.2018 року, звітом №1-1218 від 05.12.2018 року та копією митної декларації країни відправлення №18TLC0100EK15D050 від 30.11.2018 року в повній мірі підтверджено митну вартість товарів на рівні 1400 EUR.

Колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно достатті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до ч.3 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: надавати органу доходів і зборів (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти.

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.4 ст.54 МК України перебачено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.5 ст.54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

З матеріалів справи слідує, що 03.12.2018 року за митною декларацією №UA204010/2018/226642 декларантом ТзОВ «МАРЕМА Україна» було заявлено до митного оформлення транспортний засіб «Легковий автомобіль марки «РEUGEOT» моделі 407», ідентифікаційний номер кузова (VIN): НОМЕР_3 , бувший у використанні, календарний рік виготовлення 2006» (далі - транспортний засіб або КТЗ),ввезений для громадянина України ОСОБА_1 . Фактурна вартість товару, згідно наданого до митного оформлення рахунку від 14.11.2018 року №б/н становить 1400,00 EUR.

Відповідачем при проведенні у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією, встановлено відсутність у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни,яка була фактично сплачена (підлягає сплаті) за ці товари, що і стало причиною витребування додаткових документів, стосовно підтвердження заявленої митної вартості КТЗ.

Так, до митного оформлення згідно МД надано рахунок на партію товару №б/н від 14.11.2018 року. В наданому рахунку зазначено, що транспортний засіб пошкоджено і двигун несправний, можуть бути і інші дефекти. Однак, на фізичному огляді, що підтверджено актом фізичного огляду КТЗ від 03.12.2018 року №б/н та фото товару, таких дефектів не виявлено.

Також сторонами не заперечувалось, що транспортний засіб переміщався самоходом, що ставить під сумнів дефект його двигуна.

Згідно повідомлення декларанта від 03.12.2018 року №066 до митного оформлення додатково надано, зокрема касові або товарні чеки, ярлики,інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу. Зокрема встановлено, що до митного оформлення надано документ, який кореспондовано декларантом як платіжний документ, що підтверджує вартість товару (квитанція) від 14.11.2018 року, у якому відсутні реквізити банку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що така квитанція не містить усіх відомостей (УШ-код КТЗ, тощо), що ідентифікують оцінюваний КТЗ, а отже її неможливо поширити на імпортований транспортний засіб та не є платіжним, банківським, розрахунковим документом в розумінні ст. 4, ст. 53 МК України, а тому об`єктивно не підтверджує відомостей щодо вартості імпортованого транспортного засобу.

Згідно із п.2 ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналізуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару.

Щодо доводів позивача про те, що при визначенні скоригованої митної вартості безпідставно враховано відомості з періодичного видання: електронного довідника SuperSchwacke 12/2018, застосування якого законодавчо не передбачене, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1.4 абз. з) Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів(далі-Методика), затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395, установлено, що Методика застосовується з метою, зокрема, визначення вартості колісного транспортного засобу, його складників, що ввозяться на митну територію України.

Згідно із додатку 8 Методики до переліку рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням віднесено, зокрема, періодичний довідник «SuperSCHWACKE» - Eurotax, Швейцарія.

Відповідно до наказу Державної митної служби України № 885 від 13 жовтня 2006 року «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів», зі змінами та доповненнями, з метою здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів при ввезенні їх на митну територію України та недопущення випадків заниження бази оподаткування і надходжень до Державного бюджету України, наказано начальникам регіональних митниць, митниць, зокрема: забезпечити постійний контроль за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів з урахуванням принципів Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), за формулами, зазначеними в п. 7.35 Методики; забезпечити підрозділи, що здійснюють контроль за визначенням бази оподаткування транспортних засобів, вузлів та агрегатів, джерелами цінової інформації-довідниками: «Superschwacke», «Schwackeliste», «SchwackelisteTrailertax» видавництва «Eurotax», «UsedCarGuide», «TravelTrailerGuide» видавництва «KelleyBlueBookAutomarketreport», з обов`язковим оновленням щокварталу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно застосовано при визначенні митної вартості товару наявної у митниці інформації з довідника Superschwacke» 12/2018.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно оскарженого рішення про коригування митної вартості, за результатом проведеної відповідно до положень ч.4 ст.57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку з відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (відповідно до положень глави 9 МК України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (ст.62 МКУ), інформації щодо складових вартості товарів, наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (ст.63 МКУ), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до положень ст.64 МК України. При цьому, для визначення митної вартості використана найменша вартість із альтернативних, згідно з інформацією, наявною у митниці.

Позивач ні під час митного оформлення, ні в суді першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду справи не надав належних та достовірних доказів на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої ст.242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача є підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись, ч.3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі № 460/3212/18 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішення та картки відмови - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. Я. Гудим
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 16 серпня 2019 року.