Справа № 520/8892/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

22.08.2019 р. справа №520/8892/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі: секретаря - Стрєлка О.В., представника позивача - Петренка О.В., представника відповідача - Зекової С.П., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект"
до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області
проскасування рішення, -

встановив:

Позов було прийнято до провадження ухвалою від 16.10.2018р.

Підготовче засідання було призначено на 06.11.2018р.

У зв`язку із необхідністю в одержані додатково витребуваних доказів нове засідання було призначено на 20.11.2018р.

Заявою від 19.11.2018р. було зменшено розмір позовних вимог до скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 14.09.2018 р. №2 в частині 1.914.306,00грн.

20.11.2018р. заявником було подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у пов`язаній справі №520/9085/18, де розглядається питання законності визначення контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на прибуток у межах тієї ж самої господарської операції.

21.11.2018р. відповідачем було подано клопотання про об`єднання в одне провадження справ №520/8892/18 та №520/9085/18 як пов`язаних між собою підставами виникнення, доказами, учасниками суспільних відносин.

Ухвалою суду від 27.11.2018р. у задоволенні клопотання про об`єднання справ в одне провадження було відмовлено у зв`язку із тим, що у межах обох справи вже відбулись підготовчі судові засідання.

Ухвалою суду від 27.11.2018р. суд зупинив провадження у справі №520/8892/18 до набрання законної сили рішенням суду у пов`язаній справі №520/9085/18.

Незважаючи на попереднє подання власного клопотання про об`єднання обох справ в одне провадження, відповідач оскаржив ухвалу суду від 27.11.2018р. про зупинення провадження в апеляційному порядку.

Постановою Другого апеляційного суду від 05.03.2019р. означена скарга відповідача була задоволена, ухвала окружного адміністративного суду від 27.11.2018р. була скасована.

Ухвалою окружного адміністративного суду від 25.04.2019р. справу було призначено до розгляду у підготовчому провадженні на 20.05.2019р.

У подальшому через неприбуття представника позивача та подання позивачем додаткових клопотань судові засідання призначались на 28.05.2019р., 08.07.2019р.22.08.2019р.

Під час засідання 22.08.2019 р. учасники справи надали суду письмову згоду про розгляд справи по суті у той же самий день, коли прийнято рішення про закінчення підготовчого судового засідання.

Тому, 22.08.2019 р. судом було прийнято усну ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про закінчення підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоінвестпроект» (далі за текстом - заявник, платник, Товариство, ТОВ), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про визнання протиправним і часткове скасування на суму 1914306,00 грн. податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 14.09.2018 р. №2, яким для ТОВ "Енергоінвестпроект" зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 15 132 794,00 грн.,

Аргументуючи вимоги заявник зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження податкового органу про порушення ТОВ «Енергоінвестпроект» вимог податкового законодавства спростовується наявністю первинної документації щодо господарських операцій між позивачем та контрагентом.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що проведеною податковою перевіркою не підтверджено реальності господарських зносин між платником та контрагентами-постачальниками

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Енергоінвестпроект" з питань контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018.

За результатами перевірки складений акт від 05.06.2018 р. №2268/2040-14-02-08/34633789 (далі за текстом - Акт).

У висновках вказаного акту владний суб`єкт виклав судження про вчинення підприємством низки податкових правопорушень, а саме (у контексті предмету спору): п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 939 215 грн., та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на прибуток за 1 кв. 2018 р. в суму 15511368,00 грн.

03.07.2018 р. із посиланням на Акт контролюючим органом було видано податкове повідомлення - рішення №2 про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 15.511.368,00грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено заявником до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 31.08.2018 р. №28328/6/99-99-11-01-01-25, скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення в частині збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток та ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "НВО ПРОМТЕХЕНЕРГО", в частині збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "НАУКОВО - ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "ЕНЕРГОТЕХІНВЕСТ" і у відповідній частині штрафні санкції, а іншій частині зазначені податкові повідомлення - рішення залишено без змін, а скаргу - частково задоволено.

У зв`язку із викладеними обставинами, контролюючим органом було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.09.2019 р. №2 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 15.132.794,00 грн.

Як з`ясовано судом, фактичною підставою для видання оскарженого рішення послугувало судження контролюючого органу про відсутність факту реального здійснення господарських операцій відповідно із придбання товарно-матеріальних цінностей у контрагента ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" за період січень - грудень 2015 року та січень 2016 року.

Розглядаючи справу, суд також зазначає, що на підставі висновків Акту і за результатами оскарження до ДФС податковим органом було винесено також податкові повідомлення від 14.09.2018р. №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 1.036.956,25 грн., у т. ч.: за податковим зобов`язанням - 829.565,00грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 207.391,25грн. (т.1 а. с.70) та №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із зароблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 1.663.521,25грн., у т.ч.: за податковим зобов`язанням - 1.330.817,00грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 332.704,25грн.

Вказані рішення суб`єкта владних повноважень були оскаржені позивачем у межах адміністративної справи №520/9085/18.

Як юридичні підстави, так і фактичні підстави для винесення усіх перелічених вище податкових повідомлень - рішень є одними і тими ж.

З посиланням на згадані обставини, ГУ ДФС у Харківській області було заявлено клопотання про об`єднання позовних вимог по згаданій справі із позовними вимогами у межа даної адміністративної справи. Втім, ухвалою від 27.11.2018 р. суд відмовив у задоволенні поданого клопотання, позаяк по обох справах на час заявлення клопотання відбулись підготовчі засідання.

Ухвалою від 27.11.2018 р. за клопотанням позивача судом було зупинено провадження в адміністративній справі №520/8892/18 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №520/9085/18, оскільки суд дійшов до висновку, що оскаржуване по даній справі податкове повідомлення-рішення №2 від 14.09.2018 р. та податкове повідомлення-рішення №2 від 14.09.2018 р. пов`язані між собою підстави донарахування зобов`язань.

Між тим, постановою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області було задоволено, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року про зупинення провадження по даній справі - скасовано, оскільки у справі, що розглядається, та у справі, до набрання законної сили судовим рішенням в якій зупинено провадження, спори виникли щодо податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Харківській області, винесених на підставі одного акта перевірки № 2268/20-40-14-02-08/34633789 від 05.06.2018 року, які є хоча і пов`язаними між собою підставами донарахування зобов`язань, проте повідомлення-рішення № 2 від 14.09.2018 року не є похідним від податкового повідомлення-рішення № 2 від 14.09.2018 року.

Продовжуючи розгляд справи і перевіряючи відповідність закону оскарженого рішення владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У межах справи №520/9085/18 постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 року були установлені обставини фактичних правовідносин між заявником та контрагентом - продавцем (ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД") по господарській операції з придбання товару у межах договору поставки від 01.09.2017 №01/09-17.

Окружний адміністративний суд не знаходить підстав для іншої юридичної оцінки цих обставин.

Так, відповідно до ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку податку на прибуток не встановлюють особливих вимог до первинних документів і облікових регістрів, що повинні використовуватися при обчисленні даного податку, тому відповідними документами податкового обліку вважаються бухгалтерські документи і регістри обліку, складені належним чином.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.138.1 ст. 138 ПК України - витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст. 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загально - виробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України - не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Судом встановлено, що між ТОВ "Енергоінвестпроект" (покупець) та ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" (постачальник), укладено договір поставки від 01.09.2017 №01/09-17. Згідно п.п.1.1 вказаного договору поставки - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки покупцю кондиціонери марки "Sensei FTE-23ТW" та "Sensei FTE-32ТW" в погодженому сторонами асортименті і кількості, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Також згідно п.п. 2.1 вказаного договору поставки - поставка товару здійснюється партіями на підставі замовлень покупця, які подаються постачальнику в письмовій формі за допомогою факсу або електронною поштою. У замовленні покупець має вказати назву, кількість, дату поставки товару.

На підтвердження придбання вказаного товару позивачем до матеріалів справи надано докази поставки ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" товару позивачу згідно вказаного договору поставки, а саме: листи - замовлення ТМЦ, податкові та видаткові накладні, а також докази отримання поставленого товару: акти приймання - передачі майна на зберігання.

Суд зазначає, що вказаний договір поставки з ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" був укладений для здійснення господарської діяльності шляхом подальшої реалізації придбаного товару контрагентам - покупцям - ТОВ "Трансбудмаркет", ТОВ "Варрон", ТОВ "Акантикус", ТОВ "Енергетичний консалтинг", що підтверджується наданими первинними документами, а саме, відповідними договорами поставки, видатковими накладними тощо.

Також на підтвердження придбання, оприбуткування та подальшої реалізації придбаної продукції позивачем надано до матеріалів справи оборотно-сальдові відомості по рахункам 281, 631 та 3612.

Щодо отримання прибутку та економічної доцільності вказаної операції позивачем надано бухгалтерську довідку від 09.12.2018, в якій визначено, що у вересні 2017 року позивачем у компанії ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" було придбані кондиціонери на загальну суму 7827600 грн, у т.ч. ПДВ 1304600 грн. Вони були реалізовані на загальну суму 7866738 грн, у т.ч. ПДВ 1311123 грн. Прибуток від операції складає 32615 грн.

Судом встановлено, що оплата за ТМЦ по контрагенту ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" не здійснена, обліковується кредиторська заборгованість.

Водночас, суд зазначає, що позивачем направлялися на ім`я директора ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" листи, з метою виконання свої зобов`язань з оплати придбаних кондиціонерів, в яких позивач просив повідомити актуальні банківські реквізити підприємства (т.2 а.с.161,164), проте відповіді на вказані листи позивач не отримав.

З цього приводу суд зазначає, що, виходячи з положень податкового законодавства, несплата позивачем коштів за придбаний товар не є доказом безтоварності вказаної господарської операції.

Виходячи зі змісту наданих позивачем первинних документів на підтвердження взаємовідносин з ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД", суд зазначає, що вказані документи оформлені у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Таким чином, ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" - виконало свої зобов`язання за вказаним договором, а позивач прийняв ТМЦ за цим договором, які відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості, що угода, укладена між позивачем та його контрагентом ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" є нечинною або визнана в установленому порядку недійсною.

Судом встановлено, що придбання позивачем ТМЦ у контрагента ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" було необхідно для здійснення господарської діяльності, а саме: неспеціалізованої оптової торгівлі, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними договорами поставки з ТОВ "Трансбудмаркет", ТОВ "Варрон", ТОВ "Акантикус", ТОВ Енергетичний консалтинг", видатковими накладними тощо.

Зазначена закупівля ТМЦ у контрагента безпосередньо пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки придбані ТМЦ забезпечують умови для неспеціалізованої оптової торгівлі контрагентам - покупцям, що, в свою чергу, направлена на отримання доходу.

На підтвердження отримання прибутку та економічної доцільності вказаної операції позивачем надано бухгалтерську довідку від 09.12.2018, в якій визначено, що у вересні 2017 року позивачем у компанії ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" було придбані кондиціонери на загальну суму 7827600 грн, у т.ч. ПДВ 1304600 грн. Вони були реалізовані на загальну суму 7866738 грн, у т.ч. ПДВ 1311123 грн. Прибуток від операції складає 32615 грн.

Позивачем надані належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання ТМЦ, які призначені для використання у господарській діяльності позивача.

Таким чином, задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 14.09.2018 № 2 є необґрунтованим в оскаржуваній частині, через що вимога про його скасування підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, як вже було встановлено вище, підприємство позивача в переліку підприємств щодо прикриття діяльності яких вчинені незаконні дії, не зазначено.

Також слід зазначити, що чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладає на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України"). Також, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Згідно частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

У ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб`єктом владних повноважень до суду також не подано.

Окрім того, в силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Однак, як зазначалось вище, обов`язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у т.ч. на його контрагентів.

Окремо суд зазначає, що в силу приписів ч.4 ст.73 КАС України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (затверджено постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232; далі за текстом - Порядок №1232), а також Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984) отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону.

Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Крім того, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно включено суму податку на додану вартість до податкового кредиту, визначену актом перевірки та відповіддю на заперечення на акт, за спірний період.

Зворотне відповідачем не доведено.

Крім того, позивачем по справі надані документи в підтвердження понесення позивачем витрат та сплати у ціні придбаних товарів (послуг) податку на додану вартість, а також використання таких товарів (послуг) у подальшій господарській діяльності позивача.

Суд зазначає, що судження контролюючого органу про порушення позивачем використання та реалізації придбаного товару, у ході розгляду справи не доведено.

Доказів на спростування наданих позивачем документів відповідачем не надано.

Встановлені судом фактичні обставини, надані документи, засвідчують правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг), відповідно до первинних документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких обставин, слід дійти висновку, що судження податкового органу про завищення позивачем витрат по взаємовідносинам з ТОВ "Інтербуд" у перевіреному періоді не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Суд зазначає, що висновки відповідача, Головного управління ДФС України у Харківській області, ґрунтуються на припущеннях, належних доказів, що свідчать про безтоварність здійснених операцій, відповідачем до суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що при винесенні податкового повідомленн-рішення в оскаржуваній частині не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, отже позов підлягає задоволенню.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.09.2018р. №2 в частині 1.914.306 (один мільйон дев`ятсот чотирнадцять тисяч триста шість)грн.00грн.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 2 вересня 2019 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.