Справа № 463/1198/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/8527/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Большакової О.О., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 липня 2019 року в справі №463/1198/19 (головуючий суддя Стрепко Н.Л., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради, інспектора паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Тараса Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління безпеки міста Львівської міської ради, інспектора паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Тараса Миколайовича, в якому просив: а) визнати незаконними дії інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Т.М. при складанні постанови серії ЛВ № 1931 від 6 лютого 2019 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень;

б) визнати постанову інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Т.М. серії ЛВ № 1931 від 6 лютого 2019 року протиправною та скасувати її, а також закрити провадження у справі.

Рішенням від 10 липня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, п.1.10 та п.3.43 Правил дорожнього руху України, які чітко встановлюють зону дії знаку 3.34 і на власний розсуд, без жодних правових підстав продовжив зону дії вказаного знаку, чим фактично змінив ПДР України.

До того ж, в порушення вимог ст.77 КАС України щодо обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що перехрестя вулиць К. Левицького ОСОБА_2 не слід вважати перехрестям у розумінні ПДР.

Також апелянт вважає, що в порушення норми статті 90 КАС України суд надав перевагу твердженням відповідача, які не підкріплені жодними правовими нормами, і упереджено оцінив докази скаржника, які ґрунтуються на нормах ПДР.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідачі не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що постановою серії ЛВ № 1931 від 6 лютого 2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, зокрема, за здійснення 6 лютого 2019 року о 8:00 год. по вул. К. Левицького, 25 в м. Львові зупинки транспортним засобом Subaru Tribeca НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», що є порушенням п. 8.4в і 33.3.34 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із зазначеною вище постановою та діями інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволення позову, керувався тим, що при розгляді справи дії інспектора з паркування були правомірними та такими, що не порушували права позивача, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а постанова обґрунтована та винесена у відповідності до вимог чинного законодавства. Також суд вказав, що вважає доведеним наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пункт 1.3. Правил дорожнього руху України визначає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 33.3.34 ПДР України, знаком 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Пунктом 8-2 ПДР України передбачено, що дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Абзацом 9 та 12 пункту 3.43 розділу 33 ПДР України визначено, що зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Із наданої відповідачем схеми розташування ділянки дороги по вул. К. Левицького у м. Львові суд апеляційної інстанції вбачає, що дорожній знак 3.34 «Зупинка заборонена» встановлено на перехресті вул. К. Левицького та вул. Тершаківців. Наступним після знаку є перехрестя вул. К. АДРЕСА_1 та вул. Романчука, що знаходиться навпроти будинку АДРЕСА_2 вул. К. АДРЕСА_1 .

Зі змісту оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що транспортний засіб позивача було припарковано напроти будинку 25 по вул. К. Левицького, що відповідно до зазначеної вище схеми розташований після перехрестя вулиць К.Левицього - Романчука.

Абзацами 9 та 12 пункту 3.43 розділу 33 ПДР України визначено, що зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Отже, дія знаку 3.34 «Зупинка заборонена» закінчується після першого перехрестя.

Пункт 1.10 ПДР України встановлює, що перехрестя місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг.

Відтак, в розумінні зазначеної вище норми перетинання вул. К. Левицького та ОСОБА_2 є перехрестям, а отже перериває дію знаку 3.34.

Таким чином, автомобіль позивача, який був розташований на ділянці дороги К. Левицького за перехрестям К. Левицького ОСОБА_2 , здійснив зупинку поза межами дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена».

Слід зазначити, що суд першої неправильно тлумачив зазначені вище норми, оскільки в абз.9.та 12 п.3.43.розділу 33 ПДР України чітко зазначено, що знак 3.34 діє до найближчого перехрестя, без жодного уточнення, що перехрещувана дорога повинна знаходитися по той самий бік, що і знак.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Разом з тим, вимога позивача про визнання протиправними дій інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Т.М. щодо винесення ним постанови не підлягає задоволенню, так як відповідно до положень частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, в межах наданих цією нормою повноважень, а також встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1 про скасування постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 липня 2019 року в справі №463/1198/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Тараса Миколайовича по справі про адміністративне правопорушення серії ЛВ №1931 від 06 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Закрити провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді О. О. Большакова
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 29.08.2019.