Справа № 826/10108/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 вересня 2019 року № 826/10108/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у спрощеному позовному проваджені без повідомлення учасників справ адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Кар» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.04.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно Кар » (04073, м. Київ, вул. Сирецька, 33-в, ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06.04.2018 року № 2, 2, № 2.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що не погоджується із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки вважає, що ним не були порушені норми законодавства, під час перевірки були надані всі первинні документи, а також пояснення, які свідчать про реальність здійснених операцій з надання послуг пошуку покупців на автомобілі для їх просування на ринку України, збільшення їх об`ємів продажів.

Відповідач із такими доводами не погоджується, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі та у порядку, встановленому законодавством України. Відсутність товарно-матеріальних цінностей, а також ненадання до перевірки первинних документів, які б підвереджували надання контрагентам позивача послуг по пошуку клієнтів на покупку автомобілів, що в свою чергу виключає їх використання для формування витрат. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому із посиланням на документи, долучені до позовної заяви, спростував доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, зокрема, вказав про те, що відповідач посилається на ті ж самі обставини, які зазначені в акті перевірки від 26.03.2018 року, не приймаючи до уваги доводи позивача, наведені у позові. Вважає, що відповідачем було зроблено безпідставний суб`єктивний висновок про незалучення позивачем до реалізації автомобілів субдилерів-контрагентів, а також про відсутність у позивача продукції та її невикористання у власній господарський діяльності.

Ухвалою суду 03 липня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового Кодексу України, плану-графіку проведення планових виїзних перевірок платників податків за І квартал 2018 року, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 10.01.2018 року № 262, проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Кар» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, валютного законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 08.01.2014 року по 30.09.2017 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за результатами якої складно акт № 159/26-15-14-02-03/39046220 від 26.03.2018 року.

Перевіркою були встановлені наступні порушення:

1. п.п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України, в результат чого завищене від`ємне значення об`єкту оподаткування на загальну суму 268 350 грн, в тому числі по періодам: за 2015 рік на суму 237 419 грн, 2016 рік на суму 243 186 грн, три квартали 2017 року на уму 268 350 грн;

2. п. 185.1 ст. 185, п. 188.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України встановлено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість за вересень 2017 року на суму 6 887 грн та заниження податку на додану вартість на суму 179 006 грн, в тому числі по періодах: за травень 2015 року в сумі 1813 грн, за червень 2015 року в сумі 3 677 грн, за липень 2015 року в сумі 1760 грн, за вересень 2015 року в сумі 2938 грн, за жовтень 2015 року в сумі 1627 грн, за лютий 2016 року в сумі 493 грн, за грудень 2016 року в сумі 660 грн, вересень 2017 року на суму 166 038 грн.

3. п. 201.1 п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України щодо своєчасності реєстрації податкових накладних.

На підставі вказаних висновків, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення: № 2 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 268 350,00 грн; № 2 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 6 887,00 грн; № 2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 179 006,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 44 752,00 грн, а всього на суму 223 758,00 грн; № 2 про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів у сумі 44,31 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем була подана скарга до Державної фіскальної служби України № 18/04-1 від 18.04.2018 року.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 15.06.2018 року № 20482/6/99-99-11-01-01-25 скаргу позивача задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Н» № 2 від 06.04.2018 року про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів у сумі 44,31 грн, а податкові повідомлення-рішення від 06.04.2018 року № 2, № 2, № 2 залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями через їх протиправність та необґрунтованість, звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 191.1.1.пункту 191.1 статті 191 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Статтею 21 ПК України визначені обов`язки контролюючих органів, серед яких обов`язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно з пунктами 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Стаття 20 ПК України визначає права контролюючого органу, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 20.1.4, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

Згідно з п. 73.3 статті 73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Як свідчать матеріали справи та зазначено в акті перевірки, позивач в період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року здійснював придбання у ОСОБА_1 , ТОВ «СВ-АВТО», ТОВ «АВТОЛІДЕР, ТОВ «Альвіза» послуг по сприянню в реалізації автомобілів, здійснення пошуку потенційних покупців на автомобілі, послуги по просуванню автомобілів на ринку на загальну суму 268350 грн. Актом перевірки зафіксовано, що первинні документи, на підтвердження здійснення вказаних операцій підписані директором позивача у м. Харкові, Хмельницькому, м. Нікополі, м. Херсоні. Києві, м. Дніпропетровську, однак перевіряючим не надано наказів на відрядження, авансових звітів, ТТН, подорожних листів або будь-яких інших документів, підтверджуючих перебування директора ТОВ «Техно Кар» в зазначених містах.

З такими висновками суд не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки для підписання вказаних договорів в сучасних умовах не обов`язкова присутність директора за місцем підписання, для цих цілей існує електронна пошта, факс, засоби інтернет зв`язку тощо.

Крім того, позивач, спростовуючи висновки відповідача в акті перевірки, до матеріалів справи долучив копії договорів № 54186 про надання транспортно-експедиторських послуг від 02.07.2014 року та № 77259 про надання послуг з організації перевезень відправлень від 11.06.2015 року з ТОВ «Нова Пошта», що свідчать про можливість підписання і передачі підписаних документів засобами пошти.

Відповідач стверджує, що позивачем не надано до перевірки первинні документи, які підтверджують надання ТОВ «Альвіза», ОСОБА_1 , ТОВ «Автолідер», ТОВ «СВ-АВТО» послуг по пошуку клієнтів на покупку автомобілів, тому вони не можуть бути підставою для формування витрат. ОСОБА_2 того, у наданих договорах купівлі -продажу автомобілів, укладених між позивачем і покупцями: «Український Лізинговий Фонд», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ТОВ «Атра-Лізінг», ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , не міститься інформації щодо залучення до їх укладення агентів, а саме: ТОВ «Альзвіза», ОСОБА_1 , ТОВ «Автолідер», ТОВ «СВ-АВТО».

Суд зазначені доводи відповідача вважає безпідставними та необґрунтованими, в зв`язку із тим, позивачем до позовної заяви були долучені договори про надання послуг безпосередньо із вказаними контрагентами та відповідні первинні документи, а саме акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та договори купівлі-продажу автомобілів із кінцевими покупцями. Не зазначення у договорах купівлі-продажу, предметом яких є реалізація автомобілів, інформації про агентів, на думку суду, не може вважатися порушенням вимог законодавства або свідчити про нереальність здійснених операцій, оскільки правовідносини між позивачем та контрагентами щодо агентських функцій зафіксовані в інших документах, а саме у договорах про надання послуг.

Крім того, листами від контрагентів та покупців: ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Український Лізинговий Фонд», ОСОБА_22 , ОСОБА_8 , ТОВ «УКР-УЗАВТО», ТОВ «АВТОЛІДЕР», ТОВ «АЛЬВІЗА» останні підтверджують реальність здійснених операцій із купівлі-продажу автомобілів у агентів ТОВ «Техно Кар».

Також перевіркою встановлено, що ТОВ «Техно Кар» у 2016-2017 роках на підставі договору поставки № 20/07/2016 від 20.07.2016 року, укладеного з ТОВ «УЗАГРО-ТРЕЙДИНГ» було придбано рушники в асортименті, покривала махрові на суму 1 037550 грн, відповідно до податкових накладних, перелік яких вказано в акті перевірки.

Дійсно, позивачем не заперечується, що ним були придбані рушники та покривала в асортименті в кількості 23 813 штук, про що складені та зареєстровані податкові накладні.

На підтвердження придбання вказаних товарів, позивачем додані до матеріалів справи: копія договору поставки № 20/07/16 від 20.07.2016 року, копії вантажно-митних декларації із позначками Київської міської митниці ДФС, копії видаткових та податкових накладних щодо придбання текстилю у ТОВ «УЗАГРО-ТРЕЙДІНГ», копія договору відповідального зберігання № 23/01 від 23.01.2018 року з ПП «ДЖЕЙ МОТОРС», копія акту прийому-передачі від 23.01.2018 року, копія договору найму (оренди) автомобіля, копія платіжного доручення щодо оплати послуг зберігання,

30.11.2017 року підприємством була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, про що було відомо контролюючому органу із листа № 12 від 06.03.2018 року, із наданням підтверджуючих документів. Сума за інвентаризацією склала 864 107,53 грн, оскільки до складу текстиль були включені додаткові позиції - сорочки.

В подальшому, з метою недопущенням погіршення споживацьких характеристик текстильних виробів, 23.01.2018 року вказані ТМЦ були передані на відповідальне зберігання ПП «ДЖЕЙ МОТОРС», що підтверджується наявним в матеріалах справи договором відповідального зберігання № 23/01 від 23.01.2018 року та акту прийому-передачі за цією ж датою.

Поетапне перевезення ТМЦ здійснювалось орендованим автомобілем DAEWOO NEXIA, державний номер НОМЕР_1 , на підставі договору оренди автомобіля № 01/03 від 01.03.2015 року. На виконання вказаних перевезень були складені та долучені до матеріалів справи наступні товарно-транспортні накладні: № 1 від 23.01.2018, № 2 від 23.1.2018, № 3 від 23.01.2018, № 4 від 23.01.2018, № 5 від 23.01.2018. За зберігання ТМЦ позивач сплатив ПП «ДЖЕЙ МОТОРС», згідно платіжного доручення № 6799 від 13.01.2018 року 1 548,40 грн.

При цьому, відповідач в акті перевірки зазначає, що згідно Єдиного реєстру податкових накладних за січень-березень 2018 року не встановлено придбання послуг з відповідального зберігання ТМЦ у ПП «ДЖЕЙ МОТОРС».

Зазначені доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи документами - платіжним дорученням та податковими накладним із доказами їх реєстрації контролюючим органом в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В ході проведення перевірки посадовими особами відповідача був надісланий запит від 01.03.2018 року щодо надання пояснення та документального підтвердження використання у господарській діяльності товару, отриманого від ТОВ «УЗАГРО-ТРЕЙДИНГ».

Позивачем надані пояснення про те, що вказані текстильні вироби з 23.01.2018 року були передані на відповідальне зберігання до ППП «ДЖЕЙ МОТОРС», додані відповідні документи. Про знаходження ТМЦ на складі у м. Вишневе Київської області було повідомлено перевіряючих, проте вони відмовились від проведення інвентаризації не за місцем знаходження підприємства. В зв`язку із цим, відповідачем були складені акти щодо неможливості проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, з урахуванням цього зроблено висновок про відсутність вказаних ТМЦ у позивача. Оскільки відповідачем встановлена відсутність даних ТМЦ у підприємства, вони вважаються такими, що не використані в господарській діяльності, тому в порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України нараховані податкові зобов`язання на вартість ТМЦ.

Суд не погоджується із такими висновками контролюючого органу, та вважає достатніми доказами для підтвердження реальності здійснення операцій із придбання текстильних виробів, що підтверджується доданими до матеріалів справи документами.

Крім того, суд зауважує, що відповідачем не здійснено всіх можливих заходів щодо встановлення наявності або відсутності текстильних виробів на складі, де зберігались ТМЦ. В зв`язку із цим, суд вважає, що висновки акту з цього питання є необґрунтованими та нічим не підтвердженими.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач в свою чергу не довів, що додані до матеріалів справи, в якості доказів, документи, містять неправдиву інформацію або складені з порушенням вимог чинного законодавства України.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованості винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а саме: податкового повідомлення-рішення від 06.04.2018 року № 2, № 2, № 2.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Кар» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, 33-в, ) задовольнити повністю;

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 06.04.2018 року № 2, 2, № 2.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Кар » (04073, м. Київ, вул. Сирецька, 33-в, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві судові витрати у розмірі 7 484,93 (сім тисяч чотириста вісімдесят чотири грн дев`яносто три коп).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.Г. Вєкуа