Справа № 761/7979/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 вересня 2019 року № 761/7979/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа:Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), за участю третьої особи: Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 24.01.2019.

Позивач мотивує позовні вимоги порушенням права останнього на судовий захист, зазначивши, що у позивача був відсутній виконавчий документ, що позбавляло позивача можливості пред`явлення його до виконання, оскільки оригінал виконавчого документа був направлений до Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідачем подані до суду копії матеріалів виконавчого провадження №53741896.

Третьою особо пояснень по суті позовну не надано.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, з огляду на наявне клопотання позивача, у відповідності до положень частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. від 11.04.2017 відкрито провадження №53741896 з примусового виконання виконавчого листа №761/31193/16-а, виданого 09.02.2017 Шевченківським районним судом м. Києва про зобов`язання Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування2 з дати звернення за її призначенням, тобто з 21.07.2016 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. від 18.07.2017 ВП №53741896 закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно супровідного листа Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 18.07.2017 №53741896/4 вказана постанова разом з оригіналом виконавчого листа напрвлена до Шевченківського районного суду м. Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2018 у справі №761/26664/17 скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. від 18.07.2017 про закінчення виконавчого провадження №53741896.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. від 11.12.2018 відновлено виконавче провадження №53741896 з примусового виконання виконавчого листа №761/31193/16-а, виданого 09.02.2017 Шевченківським районним судом м. Києва.

24 січня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №53741896 на підставі пункту 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи вказану постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною т атакою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі Закон).

Статтею 1 даного Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Конституцією України проголошено принцип обов`язковості судового рішення, що є однією із складових принципу правової визначеності.

Європейського суду з прав людини у своїх рішення також неодноразово наголошував, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р.).

Одними з основних засад виконавчого провадження, визначеними Законом, є обов`язковість виконання рішень та розумність строків виконавчого провадження (ч. 1 ст. 2 Закону).

Зазначені засади узгоджуються з обов`язками виконавців, встановленими нормами ст. 18 Закону. Так, частина перша зазначеної статті передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Водночас, згідно спірної постанови від 24.01.2019 ВП№53741896, вказане виконавче провадження закінчено згідно пункту 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: станом на 23.01.2019 виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києві від 09.02.2017 по справі №761/31193/16-а до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві не надходив у строки, визначені статтею 41 Закону.

Так, згідно з нормами статті 41 Закону, відповідно до яких у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Згідно частини другої статті 41 Закону у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Таким чином, обов`язок щодо повернення виконавчого документа в разі відновлення виконавчого провадження покладено на ту особу (органу), в якої такий виконавчий документ знаходиться.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що оригінал виконавчого листа надісланий державним виконавцем супровідним листом від 18.07.2017 №53741896/4 до Шевченківського районного суду м. Києва. Однак у встановлений Законом строк після одержання постанови про відновлення виконавчого провадження від 11.12.2018 зобов`язання державного виконавця щодо повернення такого судом виконано не було.

Водночас, жодних дій щодо витребування виконавчого листа від Шевченківського районного суду м. Києва, окрім направлення супровідним листом постанови про відновлення виконавчого провадження, державний виконавець не вчиняв.

Положення пункту 13 частини першої статті 39 Закону передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Разом з тим, суд зазначає, що державний виконавець відповідно до Закону наділений необхідними повноваженнями для захисту прав стягувача та належного виконання судового рішення. Більше того, суд вважає, що забезпечення виконання судового рішення є основним обов`язком державного виконавця, який не може ухилятися від його виконання з формальних мотивів.

Вказаний висновок суду узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої Суд зазначає, що ефективний захист сторони у судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані ст. 6 Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають свою мету (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р.).

Відтак, позивач, який є стягувачем за виконавчим листом, з незалежних від нього причин не може відповідати за неналежне виконання органами державної влади своїх повноважень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.01.2019 ВП №53741896.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 271, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни про закінчення виконавчого провадження від 24.01.2019 ВП №53741896.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян