Справа № 826/10413/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Чаку Є.В., Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у розрахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основного розміру пенсії 70 % грошового забезпечення з 01.01.2018 року протиправними.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із грошового забезпечення у сумі 9510,00 грн. визначеного довідкою Київського міського військового комісаріату від 30 березня 2018 року №ФА86097, у розмірі 89 % грошового забезпечення, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2263-Х11 від 09.04.1992 року з урахуванням різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії. В решті позовних вимог відмовлено.

Надалі ОСОБА_1 подано заяву про зміну способу та порядку виконання вищевказаного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 у задоволенні заяви заяви про зміну способу та порядку виконання рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з не виплати суми 10 229,39 грн., приховування інформації про реєстр судових рішень протиправними;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві суму боргу у розмірі 10 229,39 грн.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки відповідачем не перераховано та не виплачено пенсію в повному обсязі, з огляду на що, просить змінити спосіб та порядок виконання судового рішення, яке належно не виконано.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, заяву про зміну способу та порядку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 року обґрунтовано тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вважає, що «необов`язково виконувати рішення суду від 16.10.2018 року у справі №826/10413/18, саме так, як воно постановлено». Так, ОСОБА_1 зазначено, що органом пенсійного забезпечення перераховано пенсію не в повному обсязі, з огляду на що, просить змінити спосіб та порядок виконання судового рішення шляхом визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з не виплати суми 10 229,39 грн., приховування інформації про реєстр судових рішень протиправними, та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві суму боргу у розмірі 10 229,39 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_1 , виходив з того, що встановлення способу виконання рішення не повинно змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення, а обставини та вимоги, заявлені ОСОБА_1 у заяві, є правовідносинами, які не були предметом вирішення у справі № 826/10413/18, та можуть слугувати підставами для подання окремої позовної заяви.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 124, ч. 3 ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії статті 6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 378 КАС України за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Положеннями ст.ст. 5, 245 КАС України визначено способи захисту порушеного права особи.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.

При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.

Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі № 281/1820/14-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при розгляді даної справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду у даній справі, яким визнано протиправними дії відповідача щодо розрахунку пенсії позивача та зобов`язано здійснити перерахунок і відповідні виплати, звернуто до примусового виконання і частково виконано відповідачем.

Суд першої інстанції вірно вказав, що під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

В іншій частині, зокрема щодо повної виплати нарахованих позивачу коштів, відповідачем рішення суду не виконано через відсутність відповідних бюджетних надходжень і відповідач не відмовляється від його виконання, а зазначає про відсутність відповідних асигнувань.

Таким чином, виконання судового рішення фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №266/935/17.

Відтак, обставини, на які вказує апелянт не свідчать про неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України, а навпаки вказують на те, що така зміна призведе до зміни способу судового захисту у цій справі, що суперечить його цільовому призначенню даного процесуального інституту та наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта в частині того, що наявні підстави для зміни способу та порядку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018, позаяк позивачем на наведено дійсно істотних підстав для задоволення такої заяви, а наведені посилання спростовуються вищевикладеними аргументами суду.

Крім того, зміна способу виконання судового рішення із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат змінить рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішить питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі №755/10524/17.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Є.В. Чаку

Суддя І.О. Лічевецький