Справа № 240/6649/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 240/6649/19

адміністративне провадження № К/9901/24593/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Яковенка М. М.,

суддів - Радишевської О. Р., Шишова О. О.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 та Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року, ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 240/6649/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2019 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла дана касаційна скарга.

Проте, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій, дослідивши матеріали касаційної скарги та їх доводи, суд касаційної інстанції прийшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 333 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 333 КАС України встановлено, що у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З поданих матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається наступне.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду нової позовної заяви із зазначенням всіх учасників справи, в тому числі статусу громадської організації «Проти придурків та ідіотів» як учасника такої справи, або без неї. У випадку звернення до суду із позовом вказаної організації відповідно до вимог статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України надати докази на підтвердження наявності визначених законом підстав для звернення до суду в інтересах позивача з даним позовом за наявності звернення з такими позовом самого позивача та докази сплати судового збору.

Позивач 09 травня 2019 року направив до суду заяву на вимогу ухвали про залишення без руху, в якій виключно викладені заперечення на ухвалу суду та долучено витяг із Статуту організації та витяг із протоколу про повноваження голови організації, які в супереч вимог статей 94, 161 Кодексу адміністративного судочинства України жодним чином не засвідчені.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року, позовну заяву повернуто позивачеві.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в установлений 10-денний термін позивач на вимогу ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року недоліки позовної заяви не усунув, тобто не визначив статус громадської організації «Проти придурків та ідіотів» як учасника такої справи, та не подав до суду нову позовну заяву із зазначенням всіх учасників справи, в тому числі цієї громадської організації. При цьому, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження звернення громадянина ОСОБА_1 до вказаної громадської організації щодо захисту його прав, в тому числі шляхом звернення з даним позовом в його інтересах до суду.

Окрім того, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у даній справі апеляційну скаргу Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року було повернуто особі, яка її подала.

Вказана ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтована невідповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 КАС України та не виконанням скаржником вимог ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року про залишення апеляційної скарги Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» без руху.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що на виконання вимог ухвали від позивача та Голови Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» до суду надійшла заява, в якій зазначено, що жодним процесуальним документом, жодним законом не визначено заборону прийняття до розгляду апеляційної скарги, підписаної організацією якій законом надано право звертатися до суду в інтересах громадян. Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 являється єдиним апелянтом у даній справі.

Разом з тим, згідно ухвали від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» було залишено без руху, оскільки апелянтом не надано суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Отже, аналізуючи зміст заяви, що надійшла до суду на виконання ухвали від 18 червня 2019 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки апелянтом недоліки не усунуті, а саме, не надано належних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, останню слід повернути особі, яка її подала.

Згідно частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно із частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною 2 статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, відповідно до яких апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд першої та апеляційної інстанцій, повертаючи позовну заяву та апеляційну скаргу з підстав не усунення їх недоліків, вірно застосували положення пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права, Суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики з питань застосування відповідних норм права, а тому підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» відсутні.

Зазначене відповідає Рекомендації № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, відповідно до якої державам-членам запропоновано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі «Levages Prestations Services v. France» («Леваж Престасьон Сервіс проти Франції») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93 та рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» («Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії») від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

На підставі викладеного, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Окрім того, суд касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що у відповідності до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви (апеляційної скарги) не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Аналізуючи зазначені норми права та враховуючи викладені обставини, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року, ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 240/6649/19.

Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й не оскаржується.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді О. Р. Радишевська

О. О. Шишов