Справа № 357/23422/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 357/23422/16-а

адміністративне провадження № К/9901/11974/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Стеценка С. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Білоцерківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області (№ 35) на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (у складі головуючого судді Ярмоли О. Я.) від 13 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Аліменка В. О., суддів Безименної Н. В., Кучми А. Ю.) від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області (№ 35) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Білоцерківської виправної колонії № 35 Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (далі - БВК № 35), у якому з урахуванням уточнення просив:

- визнати неправомірними дії посадових осіб БВК № 35 щодо відмови у видачі довідки про заробітну плату форми 122 за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - ЧАЕС) у період з 30 травня по 14 червня 1986 року з врахуванням подвійного посадового окладу та окладу за звання, кратності, премії 30 % посадового окладу, понаднормових 2-х годин праці;

- зобов`язати БВК № 35 видати позивачу довідку про заробітну плату форми 122 за період виконання робіт в зоні відчуження ЧАЕС (м. Прип`ять Київської області) з 30 травня по 14 червня 1986 року з урахуванням посадового окладу, окладу за звання в подвійному розмірі, кратності 3-тьої зони небезпеки, премії в розмірі 30% посадового окладу, оплати 2-х годин понаднормового часу, та премії в сумі 729,00 грн за переопромінення.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області постановою від 13 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2016 року, адміністративний позов задовольнив частково. Визнав неправомірними дії посадових осіб БВК № 35 щодо відмови у видачі довідки про заробітну плату форми 122 за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 30 травня по 14 червня 1986 року з врахуванням подвійного посадового окладу та окладу за звання, кратності та понаднормових 2-х годин праці. Зобов`язав відповідача видати ОСОБА_1 довідку (ф.122) про заробітну плату в зоні відчуження ЧАЕС в період з 30 травня по 14 червня 1986 року з врахуванням посадового окладу та окладу за звання в подвійному розмірі, кратності третьої зони небезпеки, оплати 2-х годин понаднормового часу. У решті позовних вимог відмовив.

Не погодившись із вказаними вище судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у серпні 2016 року БВК № 35 подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просила скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2016 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги БВК № 35 зазначила, що судові рішення першої та апеляційної інстанції в частині задоволення вимог прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України. При цьому, на думку скаржника, судами не в повному обсязі з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15 серпня 2016 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27 серпня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 1 категорії, інвалідом ІІ групи, захворювання якого пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджено копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області та отримує пенсійне забезпечення, яке призначено відповідно до Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII). Пенсія позивачу була розрахована згідно довідки БВК № 35 від 16 січня 2012 року про заробітну плату в зоні відчуження за 1986 рік.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про видачу нової довідки про заробітну плату в зоні відчуження.

Однак, у відповідь на зазначене звернення БВК № 35 надала позивачу довідку від 25 лютого 2016 року № 19-14-16/Д13,Д14 про грошове забезпечення за травень-червень 1986 року згідно його особового рахунку.

Також судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що листом від 25 лютого 2016 року № 22-14-16/Д13,14 БВК № 35 відмовила ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату форми 122 за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 30 травня по 14 червня 1986 року з врахування подвійного посадового окладу та окладу за звання, кратності та понаднормових 2-х годин праці.

Обґрунтовуючи таку відмову, відповідач посилався на відсутність первинних (стверджуючих) документів, які б могли підтвердити відповідні дані в довідці, тобто інформацію про місце роботи і тривалість робочого дня позивача згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки.

Разом з цим, у матеріалах справи міститься копія Наказу управління внутрішніх справ виконавчого комітету Київського обласної ради народних депутатів від 14 серпня 1986 року № 069 «Про виплату кратних окладів особовому складу, що приймали участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» де зазначено звання і посада ОСОБА_1 , місце його перебування у спірний період, а саме у м. Припяті Київсбкої області з 30 травня по 14 червня 1986 року та дозу отриманого опромінення - 26,3 Бер (Гр).

Крім того, судами правомірно встановлено, що позивачу був виплачений подвійний оклад за роботу в м. Припять, що підтверджується копією відомості про виплату кратних окладів за роботу в зоні відчуження та особовим рахунком позивача.

З матеріалів справи також вбачається, що в червні 1991 року позивачу була нарахована і видана разова винагорода в сумі 729 крб. на підставі наказу управління внутрішніх справ Київської обласної ради народних депутатів від 28 травня 1991 року № 145 «Про виплату разової винагороди особовому складу апарата, органів і підрозділів УВС, що приймали участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС».

Вважаючи неправомірними такі дії БВК № 35, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова КМУ № 1210) пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в

1986-1990 роках, призначаються, виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3).

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Таким чином, розмір пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ч. 1 ст. 54 вказаного вище Закону і порядку КМУ № 1210, ставиться в залежність від одержаного особою заробітку за період роботи в зоні відчуження.

Як убачається з матеріалів справи, за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в м. Припяті в період з 30 травня по 14 червня 1986 року ОСОБА_1 були виплачені кошти - посадовий оклад та оклад за звання в подвійному розмірі, а також кошти за 2 години понаднормового часу. Більш того, проведення таких виплат не заперечується й відповідачем.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що перебування позивача в зоні відчуження в період з 30 травня по 14 червня 1986 року підтверджується наданими ним первинними документами для нарахування заробітної плати за роботу в зоні відчуження, а саме: особовим рахунком; маршрутним листом; довідкою про відрядження; відомістю про виплату кратних окладів за роботу в зоні відчуження.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що отримані позивачем виплати мають бути враховані при обчисленні пенсії, оскільки вказані кошти виплачені позивачу саме за участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а не за результатами роботи в органах внутрішніх справ, тобто такі виплати є заробітком, одержаним за роботу в зоні відчуження, який відповідно до положень ст. 54 Закону № 796-XII повинен бути включений при обрахунку пенсії.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд усебічно перевірив обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин та їх правових наслідків є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Крім того, розглядаючи наведені відповідачем аргументи, колегія суддів виходить з того, що всі доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої й апеляційної інстанцій, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права при постановленні оскаржуваних рішень, у касаційній скарзі не зазначено. Висновки судів скаржник не спростував.

Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Білоцерківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області (№ 35) залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

А. А. Єзеров

С. Г. Стеценко