Справа № 369/13014/18
Суддя: Оксюта Т. Г.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/559/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Стасенко Василя Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії НК №694991 від 09.09.2018 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП, яка винесена інспектором роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Стасенко В.А.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.09.2018 року інспектором роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Стасенко В.А. винесена постанова серії НК №694991, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 425,00 грн.

У постанові зазначено, що позивач керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а) та 2.4 ПДР України.

Вважає зазначену постанову незаконною з огляду на наступне.

Суб`єктивна думка, припущення та бажання інспектора УПП у м. Києві скласти постанову для «статистики» чи «звітності» не відповідає положенням ст. 251 КУпАП та є недостовірною.

Висновок, про те, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення є недоведеним належними доказами, оскільки він був пішоходом та не керував транспортним засобом як зазначено в постанові.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Києво-Святошинського суду Київської області від 12.11.2018 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що пояснення позивача, що він не керував транспортним засобом не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом здійсненим за допомогою пристрою з функцією фото та відеофіксації, що розташований на елементі однострою поліцейського серії АА 00089 .

Також, з вказаного відеозапису вбачається, що позивач керував транспортним засобом, що зазначений у постанові про адміністративне правопорушення та під час надання пояснень по суті справи визнав, що він керував транспортним засобом та на вимогу поліцейського повернути з проїжджої частини повернув до прибудинкової території зупинив керований автомобіль, вийшов з нього та почав тікати. Після чого він був затриманий інспекторами патрульної поліції та розглянуто справу про адміністративне правопорушення та в подальшому позивача доставлено до лікувального закладу на освідування на стан наркотичного сп`яніння.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №694991 від 09.09.2018 року вбачається, що 09.09.2018 позивач керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», д.н. НОМЕР_2 по вул. Волинська, 69 у м. Києві та після зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія встановленої категорії на підтвердження права керування, чим порушив вимоги п. 2.1 а) та п. 2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Зазначеною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилався на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав того, що він не вчиняв адміністративного правопорушення вказаного в постанові, оскільки він був пішоходом та не керував транспортним засобом; інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено вимоги чинного законодавства щодо порядку розгляду справи та відповідач під час розгляду справи позбавив позивача можливості скористатися його правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Згідно із ст. 1 КУпАП основним завданням його є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України і законних інтересів громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам;

Згідно п. 1.1, 1.9 ПДР України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону, поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 а) ПДР Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 6, 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Отже, відсутність посвідчення водія відповідної категорії у водія виключає його право на керування транспортним засобом. З цього слідує, що посвідчення водія може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом.

Такого ж висновку дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 14.11.2017 року у справі №711/4707/17.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Статтею ст. 251 КпАП України передбачено, Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Посилання позивача, що він не керував транспортним засобом не відповідають дійсності та спростовуються доданим представником відповідача до свого відзиву відеозаписом, здійсненим за допомогою пристрою з функцією фото та відеофіксації, що розташований на елементах однострою поліцейського серії АА 00089 . А саме з відеозапису №1 вбачається визнання позивачем факту керування транспортним засобом під час телефонної розмови, та на відеозаписі №2 (3 хвилина 30 секунд) позивач під час надання пояснень по суті справи визнав, що він керував автомобілем та на вимогу поліцейського повернути з проїжджої частини повернув до прибудинкової території зупинив керований ним автомобіль, вийшов з нього та почав тікати. Після чого, він був затриманий інспекторами патрульної поліції та було розглянуто справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ч. 126 КУпАП.

З огляду на досліджені матеріали справи, суд приходить до висновку, що інспектором патрульної поліції були дотриманні права особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності та на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів була винесена постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Посилання позивача на позбавлення його можливості скористатися правами, передбаченими ст. 269 КУпАП є безпідставними, оскільки позивачу не заборонялося отримувати відповідну правову допомогу, зокрема, за допомогою телефонного зв`язку.

Також, посилання позивача на порушення відповідачем процедури розгляду справи встановлену ст.ст. 245, 270, 278, 279, 280 КУпАП є необґрунтованими, оскільки він не наводить обставин, на яких ґрунтується даний висновок.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного та беручи до уваги те, що позивач не надав жодного допустимого доказу на підтвердження своєї позиції, серед яких факту наявності у нього посвідчення водія відповідної категорії та інших документів визначених у 2.1 ПДР, суд приходить до висновку, що в діях працівника УПП в м. Києві відсутні ознаки неправомірності, а тому адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 19, 77, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №5 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Стасенко Василя Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя