Справа № 522/3099/19
Суддя: Петренко В. С.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 522/3099/19
Провадження № 2-а/520/154/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Швець А.С.,

за участю сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник третьої особи - Оніщенко К.С., діюча на підставі довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до Інспектора Управління патрульної поліції 1-го батальйону 2-ої роти в Одеській області лейтенанта поліції Міхова Олега Валерійовича,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Інспектора Управління патрульної поліції 1-го батальйону 2-ої роти в Одеській області лейтенанта поліції Міхова Олега Валерійовича, в якому просить суд визнати дії Інспектора першого батальйону другої роти Управління патрульної поліції Одеської області, лейтенанта поліції Міхова Олега Валерійовича щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 915612 від 13.02.2019року про накладення стосовно неї - ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП - незаконними, скасувати винесену інспектором першого батальйону другої роти Управління патрульної поліції Одеської області лейтенантом поліції Міховим Олегом Валерійовичем постанову серії ЕАВ №915612 від 13.02.2018 року про накладення на неї - ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, в зв`язку з відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 13.02.2018 року о 12:54:38 в Одеській області Біляївському районі на автодорозі Київ-Одеса на в`їзді до м. Одеса, на не стаціонарному посту патрульної поліції, лейтенантом поліції першого батальйону другої роти УПП в Одеській області Міховим Олегом Валерійовичем було зупинено автомобіль марки Тоуоtа д/н НОМЕР_1 під її - ОСОБА_1 керуванням.

Підставою для зупинення автомобіля, як вказує позивач, стало начебто порушення водієм п. 12.4. Правил дорожнього руху, а саме: перевищення швидкості руху автомобіля на 40 км/год. у населеному пункті.

Позивач зазначає, що постанову про адміністративне правопорушення було складено за адресою: Ленінградське шосе 16 (Київське шосе ) , але за цією адресою відсутні світлофори, пішохідні переходи або будь-які будівлі та споруди, які б вказували візуально на початок населеного пункту. Місце, за яким було складено постанову, візуально виглядає як продовження шосе Київ-Одеса.

Крім того, позивач стверджує, що інспектор УПП, користуючись ландшафтом місцевості, встановив службовий автомобіль таким чином, щоб рухаючись по шосе Київ- Одеса водій не міг його побачити, інспектор УПП знаходився відразу після знаку 5.45, тобто у прямому баченні вказаного знаку, без допомоги спеціальних приладів, що, в свою чергу, свідчить про створення умов задля отримання штучних показників роботи у вигляді складання найбільшої кількості постанов про притягнення до адміністративної відповідальності начебто за порушення швидкісного режиму у межах міста, замість виконання завдань, пов`язаних із профілактикою порушення швидкісного режиму.

Позивач зазначає, що пост УПП розташований на відстані приблизно 150 метрів від залізо бетонного стовпу сірого кольору на якому встановлено знак ПДР 5.45 позначаючи межі міста Одеса. Стовп розташовано на правому узбіччі. На стовпу на висоті приблизно 3 метра розташовано знак 5.45, не великого розміру із надписом «Одеса». Даний знак на відміну від інших знаків цієї групи розташованих на шосе Київ-Одеса, не продубльований зліва або по середині шосе, таким чином, щоб всі учасники дорожнього руху могли б його бачити.

Позивач стверджує, що розташування знаку ПДР 5.45 одразу після повороту шосе, на залізобетонному стовпі сірого кольору, враховуючи погодні умови, а це відсутність достатнього природного освітлення, виключає можливість побачити цей знак на такій відстані, яка була б достатньою, щоб транспортний засіб, який рухаючись в транспортному потоці міг би не виконуючи екстрене гальмування, що є порушенням та може загрожувати життю та здоров`ю позивача та інших учасників дорожнього руху, міг би зменшити швидкість відповідно до вимог ПДР у населеному пункті. Даними обставинами навмисно користуються інспектора УПП.

Також позивач вказує, що на автодорозі Київ-Одеса за умовами відсутності знаків обмежуючих швидкість, дозволено рухатися зі швидкістю 110 км на год., а вона рухалась зі швидкістю близько 90 км на год. знаходячись у лівій дорожній смузі, у транспортному потоці. По переду, збоку та позаду рухались інші авто. Побачивши знак 5.45 почала здійснювати гальмування авто за для приведення швидкості у відповідності ПДР.

Крім того, позивач зазначає, що лейтенант поліції знаходився на відстані, приблизно 150 метрів від дорожнього знаку 5.45, тобто фактично лейтенант поліції зафіксував швидкість авто, яке знаходилось за межами дії знаку 5.45, що не є порушенням вимог як п. 12.4 ПДР, так і не утворює складу адміністративного правопорушення передбачено ст. 122 КУпАП.

Позивач також вказує, що вимірювання швидкості здійснювалось за допомогою вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів, лазерний «LТІ 20/20 ТruCAM», зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, затверджений сертифікатом №UА-МІ/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року.

Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим в Мінюсті України 04.03.2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно якому, п.2.5 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки; п.2.6 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Під час дії вищевказаного Положення наказом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме, згідно п.1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, унесені до нього за відповідними номерами, зокрема, У3197-12.

Отже, як стверджує позивач, тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LТІ 20/20 ТruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015року №71362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI-1-2903-2012 від 29.08.2012 року є нечинним з 02.11.2015 року.

Таким чином, на думку позивача, вимірювання швидкості руху її автомобіля було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу, а тому накладення адміністративного стягнення є неправомірним.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що винесення постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності, за ознаками передбаченими ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу співробітником патрульної поліції є протиправною, незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав відсутності події та складу адміністративного правопорушення (п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст.284 ч.1 п.1 КУпАП).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П. від 28.02.2019року матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора управління патрульної поліції 1-го батальйону 2-ї роти в Одеській області лейтенанту поліції Міхова Олега Валерійовича про визнання дій незаконними та скасування постанови передано за предметною підсудністю до Київського районного суду м. Одеси, оскільки позивач звертаючись до Приморського районного суду м. Одеси з позовом вказує свою адресу як: АДРЕСА_2 а адресою відповідача є АДРЕСА_4, що територіально відноситься до території Київського району м. Одеси.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу адміністративну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 20.03.2019року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції 1-го батальйону 2-ої роти в Одеській області лейтенанта поліції Міхова Олега Валерійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

17.04.2019 року від представника третьої особи - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції до канцелярії суду надійшли письмові пояснення, в яких представник третьої особи просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

В обґрунтування наданих письмових пояснень представник третьої особи посилається на те, що постанова серії ЕАВ№686520 повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить правові наслідки невиконання адміністративного стягнення, порядок його оскарження, права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, технічний засіб, яким здійснено фіксацію правопорушення.

Представник третьої особи вказує, що будь-які порушення з боку інспектора патрульної поліції при здійсненні вимірювання швидкості руху автомобіля позивача та фіксац3ії правопорушення відсутні.

Представник третьої особи зазначає, що прес-службою Департаменту патрульної поліції на офіційному сайті було розміщено перелік ділянок доріг, на яких проводиться фіксація порушення режимів швидкості руху, зокрема на трасі М-05 від 415 до 440 км та від 442-463 включно. Дана інформація також була повідомлена водіям за допомогою інших засобів масової інформації.

У населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) Правилами дорожнього руху встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год.

Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». Такий знак встановлено на в`їзді в м. Одеса.

Представник третьої особи зазначає, що у відповідності п.п.2.2 «Методичних рекомендацій щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху» Департаменту патрульної поліції НПУ від 04.10.2018 року, місце роботи з приладами обирається з урахуванням ділянок доріг де зареєстровано найбільшу кількість ДТП у зв`язку із перевищенням водіями транспортних засобів швидкості руху, а також за дорожніх умов, що можуть вплинути на якість фіксації порушень ПДР.

Виключний перелік таких місць не затверджений жодним нормативно-правовим актом, тому порушень процедури використання лазерного пристрою з боку поліцейських в даному випадку не має.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

З метою забезпечення безпеки дорожнього руху, водії повинні дотримуватися зазначених обмежень швидкості, в не залежності від наявності або відсутності дорожнього знаку, що інформує про ведення фото-, відео фіксування таких порушень.

Таким чином, представник третьої особи вважає, що доводи позивача про відсутність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення частини 1 статті 122 КУпАП є необґрунтованими, відтак постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ№915612 від 13.02.2019 року прийнята підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому скасуванню не підлягає.

05.06.2019 року від позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на письмові пояснення, в яких позивач просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки чисельні порушення з боку відповідача, а саме: відсутність фото, відео фіксації правопорушення;невідповідність складеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, доказам наданим третьою особою;процесуальні порушення її прав при складанні постанови про адміністративне правопорушення, відносно неї - ОСОБА_1 ;створення умов інспекторами дорожньої поліції для використання окремої ділянки шосе Київ-Одеса, для імітації виконання завдань поліції, яке полягає у штучному створенню показників в складані кількості постанов про притягнення водіїв за нібито перевищення швидкості;порушення правил користування прибором LTI 20/20 № ТС000523; використання інспекторами патрульної поліції Одеської області знаку5.45. «Одеса», встановленого з порушенням державних стандартів п. 10.2.4 ДСТУ 4100:2014, свідчать про незаконність дій суб`єкту владних помножень.

У судовому засіданні 29.08.2019 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач - Інспектор Управління патрульної поліції 1-го батальйону 2-ої роти в Одеській області лейтенанта поліції Міхов Олег Валерійович про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання 29.08.2019 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

У судовому засіданні 29.08.2019 року представник третьої особи - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 13.02.2019 року інспектором патрульної поліції 2 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Міховим Олегом Валерійовичем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 915612, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень 00 копійок.

У вказаній постанові серії ЕАВ № 915612 від 13.02.2019 року, інспектором було зазначено суть адміністративного правопорушення, а саме, що 13.02.2019 року о 12 годині 50 хвилин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дорозі Одеса шосе Ленінградське 16 км, рухалась зі швидкістю 90 км/год., при цьому перевищила встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 40 км/год., чим порушила п. 12.4 Правил дорожнього руху «Порушення швидкості режиму в населених пунктах» (дозволена швидкість не більше 50 км/год), за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КпАП України. Швидкість руху вимірювалась приладом ТruCAM ТС000523

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/111931, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС001062, дане свідоцтво чинне до 25 вересня 2019 року, та міститься на компакт-диску, доданого до матеріалів справи.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc. також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03/-3G08, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Експертний висновок також міститься на компакт-диску, який доданий до матеріалів справи.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Таким чином, посилання позивача щодо неправомірного використання працівниками поліції приладу TruCam, оскільки такий виключений з Державного реєстру та сертифікатів вимірювальної техніки, суд розцінює критично.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Представник третьої особи - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліціїв якості доказів правомірності винесення відповідачем постанови до письмових пояснень подав роздруківку файлу _В8000_0213_124757 з лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000523 та фото таблиці.

Відповідно до п. 8.1., 8.2-1. Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про дорожні знаки та сигнали від 08.11.1968, ратифікованою Україною 25.04.1974 указом Президії Верховної ВР УРСР №2615-VIII, знаки встановлюються таким чином, щоб їх легко і своєчасно могли розпізнавати водії, для яких вони призначені. Зазвичай вони встановлюються на стороні дороги, відповідної напрямку руху; однак вони можуть бути поміщені або повторені над проїжджою частиною дороги. Будь-який знак, встановлений на стороні дороги, відповідного напрямку руху, повинен бути повторений над проїзною частиною або на протилежній стороні дороги, якщо місцеві умови такі, що цей знак може не бути вчасно помічений водіями транспортних засобів, для яких він призначений.

У відповідності до п. 10.1.2 ДСТУ 4100-2002 Дорожні знаки, розробленого на підставі вимог зазначеної Конвенції та затвердженого наказом Держстандарту України від 03.06.2002 №326, встановлення чи демонтаж дорожніх знаків без узгодження з підрозділами Державтоінспекції МВС України заборонено.

Згідно оскаржуваної постанови від 25.02.2019, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Так, ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, і позивачем не заперечується, що ОСОБА_1 рухалась 90 км/год. на автодорозі Київ-Одеса Ленінградське шосе на якій розташований дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», який передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Проте, з наявних у справі фотоматеріалів слідує, що на початку дорожнього знаку 5.45 «Одеса», автодорога має три полоси в одному напрямку, а вищезазначений знак не дублюється на розділювальній смузі чи над проїзною частиною або на протилежному боці дороги, що не відповідає вимогам ПДР України (п. 8.2-1) та вимогам національного стандарту.

Крім того, згідно п. 4.7 Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» назви населених пунктів або об`єктів повинні виконуватися великими літерами, а загальні назви (площа, шосе, музей і т. ін.) при них - малими. У тому разі, коли загальні назви застосовуються самостійно, вони повинні бути написані великими літерами. Висота великої літери (hв) на знаках 5.45-5.48, 5.51-5.54, 5.58.1 -5.59, призначених для встановлення поза населеними пунктами, повинна дорівнювати: 300 або 400 мм - на автомагістралях, 200 або 300 мм - на дорогах з чотирма і більше смугами (крім автомагістралей), 150 або 200 мм - на дорогах з двома і трьома смугами, 100 або 150 мм - на дорогах з шириною проїзної частини меншою ніж 6 м, а призначених для встановлення в населених пунктах повинна дорівнювати: 200 або 300 мм - на швидкісних дорогах та магістральних вулицях загальноміського значення безперервного руху, 150 або 200 мм - на магістральних вулицях загальноміського значення регульованого руху і вулицях районного значення, 100 або 150 мм - на інших вулицях.

Разом з тим, з фотоматеріалів слідує, що дорожній знак 5.45 «Одеса» вочевидь не відповідає нормам Національного стандарту України, зокрема, п. 4.7.

З урахуванням наведеного, в даному випадку, слід окремо зазначити, що відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, так як, в судовому засіданні встановлено, що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона вказаного правопорушення, оскільки у судовому засіданні встановлено, що вона не мала умислу на його вчинення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення, натомість наявні в матеріалах справи докази підтверджують позицію позивача.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 915612 від 13 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Керуючись ст.ст. 77, 160-163, 241-246, 257-262, 286, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції 1-го батальйону 2-ої роти в Одеській області лейтенанта поліції Міхова Олега Валерійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 915612 від 13 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.09.2019 року.

Суддя Петренко В. С.