Справа № 200/8306/19-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2019 р. Справа№200/8306/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (7; 84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Поштова, 5) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до абз. 3 п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», скасування рішення № 77 від 21.05.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання призначити пенсію за віком з моменту подання заяви від 13.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.05.2018 він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням від 21.05.2019 відповідачем відмовлено позивачеві в призначенні пенсії за віком. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки воно прийнято із порушенням норм чинного законодавства та його конституційних прав.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, вмотивований тим, що до страхового стажу неможливо зарахувати окремі періоди роботи, оскільки позивачем надано дублікат трудової книжки, який заповнено з порушеннями Інструкції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розгляд справи проведено за правилами ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 , копії диплома НОМЕР_4 та виписки з семестрових та екзаменаційних відомостей до диплому НОМЕР_5, позивач у період з 01.09.1974 по 01.03.1978 навчався у Донецькому будівельному технікумі.

Відповідно до копії дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач у спірний період працював:

- з 29.08.1980 по 20.04.1981 на Донецькому заводі крупнопанельного житлобудування;

- з 27.04.1981 по 16.11.1983 у Донецькому радіоцентрі;

- -з 17.11.1983 по 27.02.1992 у Донецькому обласному об`єднання телебачення та радіомовлення;

- з 28.02.1992 по 29.09.1994 у Донецькому облтелерадіооб`єднанні;

- з 30.09.1994 по 24.09.1998 у Донецькій обласній державній телерадіокомпанії.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2019 позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням від 21.05.2019 № 77 відповідачем відмовлено позивачеві в призначенні пенсії за віком.

Рішення про відмову в призначенні пенсії за віком вмотивовано тим, що страховий стаж ОСОБА_1 склав 18 років 4 місяці 16 днів, що не відповідає умовам ст. 26 Закону, так як заявником надано дублікат трудової книжки, який заповнено з порушеннями Інструкції, а саме назва підприємств, не співпадає з печатками цих підприємств та не надано уточнюючих довідок, до страхового стажу неможливо зарахувати окремі періоди роботи, а саме:

- з 01.09.1974 по 01.03.1978 у Донецькому будівельному технікумі, оскільки запис завірено печаткою «Українська державна будівельна корпорація - Донецький будівельний технікум»;

- з 29.08.1980 по 20.04.1981 на Донецькому заводі крупнопанельного житло будування, оскільки запис завірено печаткою Відкритого акціонерного товариства «Крупнопанельне домобудування»;

- з 27.04.1981 по 16.11.1983 у Донецькому радіоцентрі, оскільки запис завірено печаткою Донецької державної обласної телерадіокомпанії;

- з 17.11.1983 по 27.02.1992 у Донецькому обласному об`єднанні телебачення та радіомовлення, оскільки запис завірено печаткою Донецької державної обласної телерадіокомпанії;

- з 28.02.1992 по 29.09.1994 у Донецькому облтелерадіооб`єднанні, оскільки запис завірено печаткою Донецької державної обласної телерадіокомпанії.

У порушення пункту 2.15 Інструкції назва підприємств не співпадає з печатками цих підприємств.

Також до стажу не можливо зарахувати період роботи з 30.09.1994 по 24.09.1998 у Донецькій обласній державній телерадіокомпанії у зв`язку з порушенням п. 5.1 та п. 5.3 Інструкції.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Пенсія за віком чоловікам, призначається після досягнення 60 років та за наявністю страхового стажу не менше 26 років (абз. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV).

В силу ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивача вказаного у його трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач, виносячи оскаржуване рішення, не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що до страхового стажу не зараховано періоди з:

- 01.09.1974 по 01.03.1978 навчання у Донецькому будівельному технікумі;

- 29.08.1980 по 20.04.1981 праці на Донецькому заводі крупнопанельного житлобудування;

- 27.04.1981 по 16.11.1983 праці у Донецькому радіоцентрі;

- 17.11.1983 по 27.02.1992 праці у Донецькому обласному об`єднання телебачення та радіомовлення;

- 28.02.1992 по 29.09.1994 праці у Донецькому облтелерадіооб`єднанні;

- 30.09.1994 по 24.09.1998 праці у Донецькій обласній державній телерадіокомпанії, у зв`язку з тим, що дублікат трудової книжки заповнено з порушеннями Інструкції.

Крім того, за пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 44 ЗУ № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, управління Пенсійного фонду наділено повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії) документи.

З наведених раніше норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення відповідних обставин, зокрема, направлення запитів щодо отримання підтверджуючих документів до підприємств, юридичних осіб чи повідомлення позивача про необхідність надання будь-яких документів, суду не надано.

Отже, дослідженими судом доказами встановлено, що у вказані періоди часу позивач працював на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком, але відповідачем не використано всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися, а тому необґрунтованими є доводи відповідача, викладені у відзиві на адміністративний позов.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 77 від 21.05.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Також, суд зазначає, що вимога позивача, викладена у позовній заяві, щодо визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до абз. 3 п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» задоволенню не підлягає, оскільки скасування рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 77 від 21.05.2019, на думку суду, є належним та достатнім способом захисту прав позивача.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про застосування положень ст. 9 КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права позивача.

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить, зокрема, зобов`язати призначити пенсію за віком з моменту подання заяви від 13.05.2019.

Відповідно до п.п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, щодо того, що зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, оскільки, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії, відповідач має враховувати висновки рішення в даній адміністративній справі щодо наявності підтвердження страхового стажу позивача.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію за віком з моменту подання заяви від 13.05.2019.

З урахуванням дискреційних повноважень Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на прийняття рішення про призначення/ перерахунок пенсії, відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та визначення підстав, за яких призначається даний вид пенсії або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.05.2019 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією № 47 від 19.06.2019, позивач за подання адміністративного позову сплатив 768,40 грн. судового збору.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Отже, суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (7; 84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Поштова, 5) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (7; 84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Поштова, 5) № 77 від 21.05.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (7; 84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Поштова, 5) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) від 13.05.2019 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (7; 84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Поштова, 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 вересня 2019 року.

Суддя С.В. Ушенко