Справа № 225/1003/19
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 р. Справа№225/1003/19

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасенка І.М.,

при секретарі судового засідання: Воліковій О.О.,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську; Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області; Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити дії щодо виплати заборгованості з пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області із позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області та Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, просив визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком та зобов`язати управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області та Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити заборгованість, що виникла з 01 квітня 2017 року по 01 серпня 2018 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , який відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером та отримує пенсію за віком, перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції в УПФ. Однак, з квітня 2017 року пенсія позивачу не виплачується.

Позивач вважає такі дії відповідачів протиправними, оскільки вони порушують його конституційні права, у зв`язку із чим вимушений був звернутися до суду.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 19 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії передати на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду за предметною юрисдикцією (підсудністю).

09 квітня 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21 травня 2019 року від представника Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість та незаконність позовних вимог позивача та зазначивши, що 27 квітня 2018 року Торецьке ОУПФУ надіслано пенсійну справу ОСОБА_1 на адресу Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у якості другого відповідача залучено Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя.

18 червня 2019 року позивач надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в яких він просив замінити управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області на Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області; визнати неправомірними дії Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення з 01 травня 2017 року виплати ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком; зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити заборгованість, що виникла з 01 травня 2017 року по 31 березня 2018 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк».

19 червня 2019 року на адресу суду від Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшло заперечення на заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

27 червня 2019 року на адресу суду від Правобережного ОУ ПФУ м. Запоріжжя надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що за період з 01 травня 2017 року по 31 березня 2018 року позивачу нарахована доплата у сумі 67157,72 грн., яка буде виплачена після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, у відповідності до пункту 15 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365.

27 червня 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, замінено спрощене провадження на засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

09 липня 2019 року ухвалою суду залучено у якості відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

22 липня 2019 року на адресу суду від ГУ ПФУ в Запорізькій області надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що оскільки Кабінетом Міністрів України на теперішній час не прийнято окремого порядку, то відсутні підстави для виплати пенсії позивачу за спірний період.

31 липня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну (уточнення) позовних вимог, просить: 1) визнати неправомірними дії Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення з 01 травня 2017 року виплати ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком; 2) визнати протиправною бездіяльність Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Запоріжжі щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1 за період з 01 травня 2017 року по 31 березня 2018 року; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 належну йому пенсію за минулий час, а саме: з моменту припинення її виплати 01 травня 2017 року по 31.03.2018 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк України».

02 серпня 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначене справу № 225/1003/19-а до судового розгляду.

Представники сторін до судового засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 . Є пенсіонером та отримує пенсію за віком. Перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України Запорізької області.

До 24 листопада 2014 року позивач перебував на обліку і управління Пенсійного фонду України Калінінського району м. Горлівки.

У зв`язку із набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Внаслідок цього позивач звернувся із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до управління Пенсійного фонду України у місті Дзержинську Донецької області, де з 25.11.2014 року ОСОБА_1 взято на облік.

11 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою на запит його пенсійної справи з іншого району.

12 квітня 2018 року Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя направлено до управління ПФУ в м. Дзержинськ Донецької області запит на пенсійну справу позивача.

Пенсійна справи позивача надійшла до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя 07.05.2018 року.

Згідно атестату № НОМЕР_3 від 12.04.2018 року пенсія позивачу управлінням ПФУ в м. Дзержинськ Донецької області виплачена по 30.04.2017 року.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.04.2018 року № , виданої управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, яка була надана для взяття на облік в об`єднаному управлінні, фактичне місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Засіданням комісії з питань призначення (відновлення, припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам по Дніпровському району прийнято рішення від 27.40.2018 року поновити ОСОБА_1 з моменту припинення, враховуючи акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї.

На підставі витягу з протоколу № 4 від 27.04.2018 року засідання комісії з питань призначення (відновлення, припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам по Дніпровському району виплату пенсії ОСОБА_1 Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя продовжено з 01 квітня 2018 року.

Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя була нарахована пенсія ОСОБА_1 за період з 01.04.2018 року по 30.06.2018 року у сумі 23488,86 грн. та виплачена у червні 2018 року. Також була нарахована доплата за період з 01.05.2017 року по 31.03.2018 року у сумі 67157,72 грн., але не виплачена згідно постанови КМУ від 25.04.2018 року № 335.

З червня 2018 року пенсія ОСОБА_1 виплачується щомісяця.

З червня 2019 року позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідачів стосовно припинення виплати пенсії позивачеві з 0 1травня 2017 року та невиплата заборгованість з пенсії за період з 01 травня 2017 року по 31 березня 2018 року, з підстав, які не передбачені п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з п. 1 Постанови КМУ № 637 (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058- ІV).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

На підставі статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З аналізу наведених норм, суд приходить до висновку, що питання поновлення виплати пенсії належить до виключної компетенції територіального органу Пенсійного фонду шляхом прийняття відповідного рішення.

Більш того, згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 428/6624/17 (адміністративне провадження № К/9901/3256/17), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів на постанову Кабінету Міністрів України № 365, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року № 805/402/18, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне. За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як вже зазначалось судом вище, рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Суд також не приймає до уваги посилання відповідачів у своїх відзивах до позовної на пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду, оскільки ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року позивачу поновлено строк звернення до суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що зупинення виплати пенсії позивачу з 01 травня 2017 року та у подальшому невиплата пенсії позивачу за період з 01 травня 2017 року по 31 березня 2018 року була здійснена не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним. А отже суд вважає такі дії Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі неправомірними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області сплатити заборгованість зі сплати пенсії за період травня 2017 року по 31 березня 2018 року, за який пенсія не була виплачена позивачу, суд зазначає, що оскільки на даний час позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, то саме цей пенсійний орган повинен здійснювати виплату заборгованості з пенсії за весь спірний період.

Разом з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 про зарахування заборгованості з пенсійних виплат на картковий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є стягнення заборгованості з пенсійних виплат, а вирішення питання про перерахунок коштів на рахунок, відкритий в уповноваженому банку не належить до компетенції суду, крім того, позивач повинен надати інформацію Головному управлінню Пенсійного фонду України Запорізької області про відкритий ним рахунок в АТ «Ощадбанк», що передбачено вимогами Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05 листопада 2014 року.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську; Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області; Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити дії щодо виплати заборгованості з пенсії, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську; Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області; Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити дії щодо виплати заборгованості з пенсії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення з 01 травня 2017 року виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) призначеної пенсії за віком.

Визнати протиправною бездіяльність Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з травня 2017 року по 31 березня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належну йому пенсію за минулий час, а саме: з моменту припинення її виплати 01 травня 2017 року по 31 березня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 13 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя (місцезнаходження: 69076, м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, 25а, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 13 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158б, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 14 коп.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена та проголошена у судовому засіданні 27 серпня 2019 року.

Повний текст рішення виготовлений 05 вересня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко