Справа № 805/1740/16-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року справа №805/1740/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

при секретарі судового засідання Макаренко А.С..,

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1 С. ОСОБА_2 .

відповідач: Сенников А.А. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного (суддя Кониченко О.М.) від 13 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 25 лютого 2019 року) у справі №805/1740/16-а за позовом Акціонерного товариства "СЕМБОЛ УЛУСЛАРАРАСИ ЯТИРИМ ТАРИМ ПЕЙЗАЖ ІНШААТ ТУРІЗМ САНАЙІ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШИРКЕТІ" до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.06.2016 року за №, від 02.06.2016 року за №, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.06.2016 року за №, форма «В1» про завищення суми, яка підлягала бюджетному відшкодуванню на рахунок у банку по декларації за січень 2016 року, з урахуванням уточнюючого розрахунку, у сумі 21676519 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 5419129,75 грн., від 02.06.2016 року за №, форма «В4», про завищення реєстраційної суми податку на яку платник має право зареєструвати податкові накладні на суму 15680707 грн., та застосувано штрафні санкцій у сумі 1266262,90 грн., зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 02.06.2016року за №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 21 676 519грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 5 419 129,75грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 02.06.2016року за №, в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 15 285 205, 75грн., та нарахування штрафних санкцій в розмірі 1 226 712,77грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2017 року апеляційну скарга Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року у справі № 805/1740/16-а залишено без задоволення, а постанова Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року у справі № 805/1740/16-а залишена без змін.

Постановою Верховного суду від 07 серпня 2018 року постанова Донецького окружного адміністративного суду від 24.10.2016 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 року були скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 02.06.2016 року за №, відповідно до якого завищено суму від`ємного значення, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1916666 грн. та застосована штрафна санкції в розмірі 191 666,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що ним правомірно було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, оскільки при здійсненні перевірки було встановлено порушення позивачем вимог вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 , п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України щодо: - ТОВ «СЕРТЕК» за період з 01.04.2014р. - 30.04.2014р. на суму 250000 грн., ТОВ «Сінержі Інжиніринг Енд Констракшн», за період з 01.06.2014-30.06.2014рр. на 583 333 грн., з 01.07.2014р.- 31.07.2014рр. на 1 083 333 грн.. Відповідач вважає, що під час проведення перевірки позивачем не було надано відповідних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентами.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, доповнення до відзиву, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Товариство Сембол Улусларараси Ятирим Тарим Пейзаж Іншаат Турізм Санайі Ве Тіджарет Анонім Ширкеті за ідентифікаційним кодом 631225 від 28.06.2007 року, зареєстровано в якості юридичної особи в Турецькій Республіці, м. Стамбул, Бешікташ/Етілер, Бізнес центр Акмеркез, Е3 блок, поверх 11. На підставі Рішення Правління Товариства від 22.08.2011року позивачем було створено представництво Сембол Улусларараси Ятирим Тарим Пейзаж Іншаат Турізм Санайі Ве Тіджарет Анонім Ширкеті (, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Апатова, буд.121, прим.2). Представництво є платником податку на додану вартість.

Відповідачем було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку позивача з питань правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2016 року, за результатами якої складено акт від 13.05.2016 року за №715/05-81-12-01/26503626 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.06.2016 року, а саме :

-№(форма «В1») яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації за січень 2016 року, з урахуванням уточнюючого розрахунку, у сумі 21 676 519 грн., та застосовано штрафні санкції у сумі 5 419 129,75 грн.;

- № (форма «В4») яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 15 680 707 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 1 266 262,90 грн.

Судом першої інстанції визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.06.2016року за №, відповідно до якого завищено суму від`ємного значення, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1916666 грн. та застосована штрафна санкції в розмірі 191666,60 грн.

Суд дійшов висновку про недоведеність податковим органом порушень позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України щодо: - ТОВ «СЕРТЕК» за період з 01.04.2014р. - 30.04.2014р. на суму 250000 грн., ТОВ «Сінержі Інжиніринг Енд Констракшн», за період з 01.06.2014-30.06.2014рр. на 583 333 грн., з 01.07.2014р.- 31.07.2014рр. на 1 083 333 грн.

Висновок податкового органу обґрунтований тим, що господарські операції по договорам, укладеним між позивачем та вказаними контрагентами, не мали реального характеру, а фактично було здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з придбання товару у вказаних контрагентів-постачальників і складено первинні документи всупереч норм ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп.2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88. Тому документи, надані до перевірки по взаємовідносинам із контрагентами-постачальниками, не можуть за вимогами п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності позивача.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

За приписами п.п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною ( п.198.2 ст.198 цього Кодексу).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу ( п.198.6 ст.198ПК).

У п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Згідно частини 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між позивачем (генпідрядник) та ТОВ Гарант-СВ (замовник) було укладено контракт про проектування та будівництво на умовах під ключ Санаторно-курортного комплексу Мрія, яке знаходиться у Автономній Республіці Крим, м. Ялта, сел. Оползневе. Вартість контракту є фіксованою та складає 185000000 доларів США, без ПДВ. Строк завершення будівництва 24 місяці з дати передання генпідряднику будівельного майданчика та сплати авансу у повному розмірі.

Разом з тим, між позивачем (генпідрядником) та ТОВ «Сертек» (субпідрядник) було укладено договір субпідряду від 22.11.2012року за № 1227, за умовами якого субпідрядник зобов`язувався виконати будівельні роботи по спорудженню каркасів блока С та D на території об`єкта згідно наданої генпідрядником проектної документації (т.1, арк.с.187-242).

Підпунктом 3.1.8 договору визначено, що субпідрядник за вказівкою генпідрядника зобов`язується виконати додаткові роботи по споруді каркасу блока Е або інших не передбачених зазначеним договором робіт у строки визначеним договором за цінами передбаченими додатком до договору. Приблизна вартість договору у відповідності до п.5.1 складала 100527338, 28 грн., в тому числі ПДВ 16754556, 38 грн.

Пунктом 5.3 договору передбачена сплата авансу у розмірі 10% від суми договору, передбаченого п. 5.1.

У відповідності до п.11.1 договору субпідрядник по завершенню усіх робіт, складає кінцевий акт прийому передачі виконаних робіт зі всією технічною документацією і розрахунками для передання генпідряднику для затвердження.

Сторони договору зобов`язались щомісячно складати та підписати акти приймання - виконаних робіт КБ-2В, оформлених виходячи із об`ємів виконаних робіт і довідку про вартість робіт форми КБ-3.

Завершення робіт та їх готовність до прийому до прийому визначаються генпідрядником шляхом перевірки виконаних робіт…, після складання акту протягом 15 днів після письмового повідомлення субпідрядника, після чого здійснюються тимчасове приймання робіт. Тимчасове приймання робіт рахується завершеним після приймання робіт генпідрядником.

Кінцеве приймання робіт відбувається через 1 рік після тимчасового приймання за умови здачі об`єкту замовнику, на підставі двостороннього підписаного акту на відповідних умовах.

У відповідності до п. 11.7 договору кінцевий розрахунок відбувається після сплат за поточними (місячним) актам виконаних робіт по кінцевому акту виконаних робіт.

На підтвердження виконання умов наведеного договору позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано акти виконаних робіт (т.2 арк.с.2-13).

Так, позивачем наданий до суду акт № 8 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року (КБ-2а) на загальну суму 6060297,89 грн., в тому числі ПДВ 1010049,65 грн., який підписаний 10 січня 2014 року представником позивача та представником ТОВ «Сертек» та скріплені печатками сторін. Крім того, позивачем до суду надана Довідка про вартість виконаних будівельних робіт/ витрати (форма КБ-3) за січень на загальну суму 95389,67087 грн., яка підписана повноважними представниками позивача та ТОВ «Сертек» та скріплена печатками.

Згідно з умовами договору позивачем були отримані податкові накладні, які були зареєстровані в ЄДРПН та включені до складу податкового кредиту (т.2, арк.с.164-166).

Розрахунки між сторонами здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (т.3 арк. справи 46-48).

Згідно пояснень представника позивача, необхідність у субпідрядних роботах обумовлена веденням господарської діяльності позивача, а саме для забезпечення виконання умов договору підряду, укладеного з замовником. Субпідрядні роботи, виконані ТОВ Сертек, як складова частина обсягу виконаних робіт за договором підряду були пред`явлені замовнику, який перевірив їх фактичне виконання та прийняв результат.

Також, між позивачем (генпідрядником) та ТОВ «Сінержі Інжиніринг Енд Констракшн» (субпідрядник) було укладено договір субпідряду від 05.04.2014року за №ИК/05-04, за умовами якого субпідрядник зобов`язувався виконати беззаперечні монтажні роботи, випробовування та ввід в експлуатацію інженерних систем Головного корпусу, корпусів сімейного перебування, корпусів класу Люкс, спортивного центру, ресторану «Изысканные ужины», пляжного клубу, енергетичного центру, амфітеатру під ключ за паушальною ціною у відповідності з попередніми проектами Генпідрядника (т.1 арк.с.243-253).

Підпунктом 3.1.7 договору визначено, що субпідрядник за вказівкою генпідрядника зобов`язується виконати додаткові роботи не передбачені зазначеним договором шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Приблизна вартість договору у відповідності до п.5.1 складала 35463575, 96 грн., в тому числі ПДВ 20% - 5910595, 99 грн. Пунктом 5.3.1 договору передбачена сплата авансу у розмірі 1000000 грн. від суми договору, передбаченого п. 5.1.

У відповідності до п.6.1 договору субпідрядник на 1 число поточного місяця надає генпідряднику попередній акт виконаних робіт за робіт, який повинен підписаний бути останнім, а потім субпідрядник повинен скласти та передати на підпис акт прийому виконаних робіт форми КБ-2В та довідку форми КБ-3. (п.6.2 договору).

Пунктом 6.3 договору передбачено що всі платежі здійснюються (за виключенням авансу) на підставі щомісячних актів виконаних робіт (форма КБ 2В), довідки форми КБ-3.

У відповідності до п.11.1 договору субпідрядник по завершенню усіх робіт зобов`язаний скласти кінцевий акт прийому передачі виконаних робіт зі всією технічною документацією і розрахунками для передання генпідряднику для затвердження.

Згідно п. 11.7 договору кінцевий розрахунок відбувається після обчислення всіх плат за поточними (місячним) актам виконаних робіт. Виконання зазначеної угоди сторонами підтверджується актами виконаних робіт (т.2 арк.с.2-13).

Між позивачем (генпідрядником) та ТОВ Сінержі Інжиніринг Енд Констракшн (субпідрядник) було укладено Договір субпідряду від 30.06.2014року за №18/07-14, за умовами якого субпідрядник зобов`язувався виконати роботи в об`ємах, передбачених проектною документацією, Договором, строками та графіком робот та додатками до нього (т.1 арк.с.255-262).

У відповідності до пункту 2.2 договору та додатку № 1 до договору визначений перелік робіт, які субпідрядник повинен виконати.

Підпунктом 3.1.7 договору визначено, що субпідрядник за вказівкою генпідрядника зобов`язується виконати додаткові роботи не передбачені зазначеним договором шляхом укладення Додаткової угоди до договору.

Згідно п.6.1 договору субпідрядник на 1 число поточного місяця надає генпідряднику попередній акт виконаних робіт за робіт, який повинен бути останнім, а потім субпідрядник повинен скласти та передати на підпис акт прийому виконаних робіт форми КБ-2В та довідку форми КБ-3. (п.6.2 договору).

Пунктом 6.3 договору встановлено, що всі платежі здійснюються (за виключенням авансу) на підставі щомісячних актів виконаних робіт (форма КБ 2В), … довідки форми КБ-3.

У відповідності до п.11.1 субпідрядник по завершенню усіх робіт повинен скласти кінцевий акт прийому - передачі виконаних робіт зі всією технічною документацією і розрахунками для передання генпідряднику для затвердження.

Сторони договору зобов`язались щомісячно складати та підписати акти приймання виконаних робіт КБ-2В, оформлених виходячи із об`ємів виконаних робіт і довідку про вартість робіт форми КБ-3 .

Завершення робіт та їх готовність до прийому до прийому визначаються генпідрядником шляхом перевірки виконаних робіт, після складання акту протягом 15 днів після письмового повідомлення субпідрядника після чого здійснюються тимчасове приймання робіт. Тимчасове приймання робіт рахується завершеним після приймання робіт генпідрядником.

Кінцеве приймання робіт відбувається через 1 рік після тимчасового приймання за умовам здачі об`єкту замовнику, на підставі двостороннього підписаного акту на відповідних умовах.

На підтвердження виконання зазначених двох договорів позивачем надано відповідні акти виконаних робіт (т.2 арк.с.14-116, 117-127).

Так, на підтвердження виконання договорів, укладених між позивачем та ТОВ « Сінержі Інжиніринг Енд Констракшн» позивачем надані:

1)Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2014 року всього до сплати 15789,29809 грн. (договір № ИК/05-04 від 05.04.2014 року)

2)Акт виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року на загальну суму 27612287, 84 грн., в тому числі суми до повернення вартість матеріальних ресурсів поставки замовника без ПДВ 9852491, 46 грн., ПДВ 1970498,29 грн., вартість матеріальних ресурсів поставлених замовником з ПДВ разом 11822989,75 грн. (договір № ИК/05-04 від 05.04.2014 року).

3)Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2014 року на загальну суму 999,98653 тис. грн., з ПДВ (договір № 18/07-14 від 30.0.2014 року)

4)Акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року на загальну суму 999986, 53 грн.. в тому ПДВ 166664, 42 грн., (договір № 18/07-14 від 30.0.2014 року).

Згідно з умовами договорів позивачем були отримані податкові накладні, які були зареєстровані в ЄДРПН та включені до складу податкового кредиту (т.2, арк.с.167-175).

Розрахунки між сторонами здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та випискою банку (т.3 арк.с.37-45 )

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що наданими позивачем первинними документами бухгалтерського та податкового обліку підтверджується факт того, що спірні правочини набули реального настання тих правових наслідків, на настання яких були спрямовані.

Судом встановлено, що на час проведення перевірки позивача та на час винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення вироків щодо контрагентів позивача судами винесено не було.

Колегія суддів вважає, що нереальність господарських операцій, укладення договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження фіктивності спірних господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі аналізу баз даних АІС «Податковий блок» та податкової інформації щодо контрагентів позивача є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 , п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України щодо: - ТОВ «СЕРТЕК» за період з 01.04.2014р. - 30.04.2014р. на суму 250000 грн., ТОВ «Сінержі Інжиніринг Енд Констракшн», за період з 01.06.2014-30.06.2014рр. на 583 333 грн., з 01.07.2014р.- 31.07.2014рр. на 1 083 333 грн., а тому правомірно скасовано спірне податкове повідомлення-рішення в цій частині .

Частиною 2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного платника податків, у випадку за неправомірні дії іншого платника податків підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Європейський суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що наданими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку підтверджується реальність здійснення позивачем спірних господарських операцій. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження свого твердження щодо фіктивності спірних господарських операцій, а тому доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного від 13 лютого 2019 року у справі №805/1740/16-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного від 13 лютого 2019 року у справі №805/1740/16-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 28 серпня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 29 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 28 серпня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко