Справа № 420/4050/19
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4050/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мельника Ю.В.,

представника відповідачів Мунтяна Є.О. (за довіреностями),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №1027446/ від 17.12.2018 року та зобов`язати зареєструвати податкову накладну №116 від 15.11.2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач або ФОП ОСОБА_1 ) до Державної фіскальної служби України (надалі по тексту відповідач 1 або ДФС України), Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (надалі по тексту відповідач 2 або ГУ ДФС в Одеській області), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі накладних або відмову в такій реєстрації №1027446/ від 17.12.2018 року;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну №116 від 15.11.2018 року;

- стягнути з Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області судові витрати на користь позивача.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

15.11.2018 року було виписано податкову накладну №116 на загальну суму 39570,00 грн. по взаємовідносинах з ПП «Ідеал» (код ЄДРПОУ 22).

30.11.2018 року вищевказану податкову накладну було направлено до Державної фіскальної служби для реєстрації.

Того ж дня було отримано квитанцію, де було зазначено: «Відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 15.11.2018 року №116 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. ПН/РК відповідає вимогам пп.1.6 п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.»

У відповідь на зазначену квитанцію, позивачем було направлено документи на підтвердження реальності здійснення господарських операцій за податковою накладною, що підтверджується відповідним повідомленням щодо подачі документів.

Однак, контролюючим органом не було надано належної оцінки наданим документам і 17.12.2018 року Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, було прийнято рішення №1027446/ про відмову у реєстрації податкової накладної №116 від 15.11.2018 року.

Процесуальні дії

Ухвалою судді від 09 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 15 серпня 2019 року.

21 серпня 2019 року ухвалою суду на місці яка занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи розрахунок судових витрат позивача (вхід. №25437/19 від 16 липня 2019 року).

21 серпня 2019 року ухвалою суду на місці яка занесена до протоколу судового засідання судом приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вхід. №26557/19 від 23.07.2019 року), в якому представник відповідачів просить суд у задоволенні позовної заяви ФОП Бабій О.М. відмовити у повному обсязі.

21 серпня 2019 року ухвалою суду на місці яка занесена до протоколу судового засідання судом приєднано до матеріалів справи клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутністю (вхід. №ЕП/6113/19 від 21.08.2019 року).

27 серпня 2019 року ухвалою суду на місці яка занесена до протоколу судового засідання судом приєднано до матеріалів справи клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (вхід. №ЕП/6138/19 від 21.08.2019 року).

Відзив на позовну заяву обґрунтовано наступним

За наслідками розгляду Повідомлення позивача про надання пояснень та копій документів, комісією ГУ ДФС України в Одеській області прийнято рішення №1027446/ про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування Єдиному реєстрі податкових накладних №116 від 15.11.2018 року з підстав не надання платником копій документів: договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операцій; первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні.

Таким чином, відповідачі зазначають, що показники, визначені п.44.1 ст.44 ПК України повинні підтверджуватись первинними документами, які податкові органи мають право вивчати і перевіряти під час проведення перевірок, що обумовлено пп. 20.1.8 п. 20.1 ст. 20 ПК України, а тому рішення комісії №1027446/ від 17.12.2018 року, яким ФОП ОСОБА_1 відмовлено в реєстрації податкової накладної №116 від 15.11.2018 року із посиланням на підставу надання платником податку копій документів недостатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування є повністю обґрунтованим.

У судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Обставини справи встановлені судом

03 травня 2014 року між ФОП ОСОБА_1 (продавець) та ПП «Ідеал» (покупець) було укладено договір №55 від 03.05.2014 року (а.с.21-22).

Відповідно до п.1.1 договору №55 від 03.05.2014 року продавець зобов`язується поставити покупцю товар (господарчі, побутові та продукти харчування). а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його на умовах цього договору.

В подальшому, на виконання умов договору №55 від 03.05.2014 року ФОП ОСОБА_1 поставив ПП «Ідеал» товар, а саме: оцет 1л. 9%; сіль кухонна виварна вакуумна ґатунку екстра (в пап/п маса нетто 1 кг. в т.у. по 15 шт.); сіль кухонна ДСТУ 3583:2015 кам`яна, сорт 1, помел 1, у поліетиленових пакетах масою 1 кг. з груповим пакуванням у поліпропіленові мішки загальною масою 50 кг.; бікарбонат натрію фасований; сіль кухонна ДСТУ 3583:2015 кам`яна, сорт 1, помел 1, в пакетах паперових масою 1,5 кг. з груповим пакуванням у термозсідальну плівку загальною масою 15 кг., всього на суму з ПДВ 39 570,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №2346 від 15 листопада 2018 року (а.с.23) та товарно-транспортною накладною №662 від 15 листопада 2018 року (а.с.24).

29.11.2018 року покупцем здійснено оплату за поставлений товар у сумі 39 570,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача станом на 29.11.2018 року (а.с.25).

Судом встановлено, що походження товару, який ФОП ОСОБА_1 поставив контрагенту ПП «Ідеал» підтверджується наступними господарськими операціями та відповідними документами.

19.01.2018 між ТОВ «Агрос Плюс» (постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір №1901 (а.с.26-28).

Згідно п.1.1. договору №1901 від 19.01.2018 року, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця продукцію - оцет, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити її на умовах договору.

Вищевказаний товар ТОВ «Агрос Плюс» доставило ФОП ОСОБА_1 ., що підтверджується видатковою накладною №26 від 05.11.2018 року, всього на суму 99 000,00 грн. (а.с.29).

За поставлений товар ФОП ОСОБА_1 розрахувався з постачальником в повному обсязі, що підтверджується рахунком на оплату №27 від 05 листопада 2018 року (а.с.30) та банківською випискою по рахунку позивача за період: 12.11.2018 року 9 000,00 грн.; 20.11.2018 року 20 000,00 грн.; 21.11.2018 року 40 000,00 грн.; 16.11.2018 року 10 000,00 грн.; 19.11.2018 року 20 000,00 грн., всього на суму 99 000,00 грн. (а.с.31-35).

01.06.2018 року між ПП «СОЛО» (постачальник) та ФОП Бабій О.М. (покупець) було укладено договір поставки №38 (а.с.36-37).

Відповідно до п.1.1. договору №38 від 01.06.2018 року, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар - сіль кам`яна, в асортименті виробництва ДП «Артемсіль» а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Вищевказаний товар ПП «СОЛО» доставило ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується видатковою накладною №733 від 16.09.2018 року, всього на суму 228 579,60 грн. (а.с.38) та видатковою накладною №935 від 05.11.2018 року, всього на суму 221 938,76 грн. (а.с.40).

За поставлений товар ФОП ОСОБА_1 розрахувався з постачальником в повному обсязі, що підтверджується рахунком на оплату №697 від 16 вересня 2018 року (а.с.39), рахунком на плату №862 від 05.11.2018 року (а.с.41) та банківськими виписками по рахунку позивача (а.с.41-45).

03.01.2018 року між ТОВ «Руссоль-Україна» (постачальник) та ФОП ОСОБА_2 М. (покупець) було укладено договір постачання №1 (а.с.46-47).

Згідно п.2.1. договору №1 від 03.01.2018 року, постачальник зобов`язується передати, а покупець сплатити і прийняти товар в асортименті, кількості, за цінами і на умовах, передбачених цим договором, специфікаціями і підписаними додатковими угодами до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

ТОВ «Руссоль-Україна» доставило ФОП ОСОБА_1 наступний товар: сіль кухонна виварна вакуумна ґатунку екстра (в мішках масою нетто 50 кг.); сіль кухонна виварна вакуумна ґатунку екстра (в пап/п маса нетто 1 кг. в т.у. по 15 шт.); сіль кухонна виварна вакуумна ґатунку екстра йодована (в пап/п масою нетто 1 кг. уп.15); сіль кухонна виварна таблетована ґатунок екстра маса таблетки 10 г. в мішках по 25 кг., всього на суму з ПДВ 260 319,72 грн., що підтверджується видатковою накладною №1258 від 30.09.2018 року (а.с.50) та специфікацією №38 від 30.09.2018 року (а.с.51).

За поставлений товар ФОП ОСОБА_1 розрахувався з постачальником в повному обсязі, що підтверджується рахунком на оплату №1128 від 13 вересня 2018 року (а.с.51) та банківською випискою по рахунку позивача (а.с.52).

16.06.2015 року між ТОВ «Промислово-фінансова група «Нафтахім» (продавець) та ФОП Бабій О.М. (покупець) було укладено договір №16/06/15 (а.с.51-54).

Відповідно до п.1.1. договору №16/06/15 від 16.06.2015 року, продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується прийняти і сплатити товар на умовах вказаних в специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору.

ТОВ «Промислово-фінансова група «Нафтахім» доставило ФОП ОСОБА_1 . бікарбонат натрію фасований, усього на суму з ПДВ 197 190,72 грн., що підтверджується видатковою накладною №2570 від 18.10.2018 року (а.с.55) та специфікацією №81 від 04.10.2018 року (а.с.55).

За поставлений товар ФОП ОСОБА_1 розрахувався з продавцем в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача (а.с.56-61).

На підставі договору №55 від 03.05.2014 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 була сформована податкова накладна №116 від 15 листопада 2018 року, на загальну суму 39 570,00 гривень (а.с.15).

Вищевказана накладна в електронному вигляді була направлена до ДФС України, проте її реєстрація була зупинена відповідно до п.201.16 ст.201 ПК України із зазначенням, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідає вимогам пп.1.6 п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Позивачу було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.17).

10 грудня 2018 року, ФОП ОСОБА_1 , засобами електронного зв`язку направив відповідачу повідомлення №62, про подання пояснень та копій документів щодо податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію якої зупинено (а.с.20).

Однак, рішенням комісії Головного управління ДФС в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову у такій реєстрації №1027446/ від 17.12.2018 року, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації податкової накладної №116 від 15 листопада 2018 року, з підстав: не надання первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних форм та галузевої специфіки, накладні (документи, які не надано підкреслити) (а.с.18-19).

Вважаючи рішення комісії Головного управління державної фіскальної служби України в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №1027446/ від 17.12.2018 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Релевантні джерела права та висновки суду

Податковий кодекс України (далі ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 року (з наступними змінами, далі - Порядок №1246).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1246 податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з п. 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200 1.3 і 200 1.9 статті 200 1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації / зупинення реєстрації / відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку №1246 передбачено, що за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Відповідно до приписів п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.5 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21 лютого 2018 року (далі - Порядок №117), податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Відповідно до пункту 3 Порядку №117 податкові накладні/розрахунки коригування, що подаються на реєстрацію в Реєстрі до проведення моніторингу, за результатами якого можливе зупинення їх реєстрації, перевіряються відповідно до таких ознак:

1) податкова накладна, яка не підлягає наданню отримувачу (покупцю) та/або складена за операцією, що є звільненою від оподаткування;

2) обсяг постачання, зазначений платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі в поточному місяці, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної / розрахунку коригування, становить менше 500 тис. гривень та керівник - посадова особа такого платника податку є особою, яка займає аналогічну посаду не більше ніж у трьох (включно) платників податку;

3) одночасно значення показників D та P, розрахованих у наведеному у цьому підпункті, мають такі розміри: D>0,03, Р<РмЧ1,4, де:

D - розрахункова величина, яка дорівнює S/T;

S - загальна сума сплачених за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну / розрахунок коригування, сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків і зборів (крім суми податку на додану вартість, сплаченої під час ввезення товарів на митну територію України) платником податку та його відокремленими підрозділами;

T - загальна сума постачання товарів/послуг на митній території України, що оподатковуються за ставками 0, 20 і 7 відсотків, зазначеними платником податку в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну / розрахунок коригування;

P - сума податку на додану вартість, зазначена платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі у звітному (податковому) періоді, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної / розрахунку коригування;

Рм - найбільша місячна сума податку на додану вартість, зазначена у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих платником податку в Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування.

Значення показника D за останні 12 календарних місяців обраховується ДФС станом на перше число календарного місяця та кожного 10 числа стає доступним платнику податку в електронному кабінеті.

При цьому, відповідно до змісту п.10 Порядку №117 критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади. ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Пунктом 13 Порядку №117 передбачено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Зі змісту Квитанції (а.с.17) вбачається, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкової накладної ФОП ОСОБА_1 , критеріям ризиковості платника податку, визначених пп.1.6 п.1 листа ДФС №959/99-99-07-18 "Критерії ризиковості платника податку" від 21 березня 2018 року (далі - Критерії №959).

З даного приводу суд зазначає, що контролюючим органом порушено не тільки принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а і норми п.13 Порядку №117, оскільки ним не зазначено у Квитанції конкретного та чіткого критерію ризиковості платника податку, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), на підставі якого здійснено зупинення реєстрації податкової накладної.

Такий висновок суду базується на тому, що фіскальним органом у Квитанції зазначено лише загальне посилання на відповідність податкової накладної критерію ризиковості платника податку, визначених пп.1.6 п.1 Критеріїв №959.

Натомість, як принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, так і п.13 Порядку №117 вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію.

Однак, відповідач не надав суду будь-яких пояснень, який саме критерій ризиковості платника податку застосовано у даному випадку.

Крім того, контролюючий орган не надав суду письмових пояснень, на підставі яких відповідач дійшов висновку про відповідність податкової накладної критеріям ризиковості платника податку і не довів правомірність зупинення реєстрації зазначеної накладної.

Слід також зазначити, що пп.1.6 п.1 Критеріїв №959 містить у собі визначення різних обставин встановлення ризиковості платника податків: платник податків відповідає критеріям ризиковості, якщо: комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме:

- платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим);

- дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації;

- платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ);

- платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років;

- платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;

- платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України (далі - Кодекс);

- наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

Головні управління ДФС в областях, м. Києві та Офіс великих платників податків ДФС постійно обраховують та проводять моніторинг показників, визначених у пунктах 1.1 - 1.6 цих Критеріїв. Якщо виявлено, що платник податків має ознаки ризиковості згідно з пунктом 1.6 цих Критеріїв, то такий платник податків виноситься на розгляд Комісії в той самий день і вноситься до переліку ризикових платників у день проведення засідання Комісії, на якому прийнято відповідне рішення.

Таким чином, фіскальний орган був зобов`язаний у квитанції чітко вказати не тільки на конкретний вид критерію, який встановлений пп.1.6 п.1 Критеріїв №959, а і на відповідне рішення, відповідно до якого позивача внесено до переліку ризикових платників.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові по справі №822/1817/18 від 23 жовтня 2018 року, зазначив, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Вживання податковим органом загального посилання на пункт відповідних Критеріїв оцінки, без наведення відповідного підпункту, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд. Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Крім того, відповідачами також не надано суду ані самого протоколу засідання Комісії, ані переліку платників податків, щодо яких виявлено ознаки ризиковості, ані матеріалів, на підставі яких платника податків віднесено до такого переліку.

При цьому пунктами 6 та 7 Порядку №117 визначено, що у разі, коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна / розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної / розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація такої податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.

З аналізу змісту вказаних норм видно, що підставами для зупинення реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування є наступна відповідність:

1) платника податку - критеріям ризиковості платника податку;

2) податкової накладної/розрахунку коригування - критеріям ризиковості здійснення операції.

Отже, положення зазначених пунктів Порядку №117 є чіткими і не припускають неоднозначне (множинне) трактування обов`язків контролюючих органів.

Разом з тим, реєстрація поданої позивачем податкової накладної зупинена, як зазначено в квитанції, через те, що "ПН/РК відповідає вимогам пп.1.6 п.1 "Критеріїв ризиковості платника податку".

Тобто, відповідачем Головним управлінням ДФС в Одеській області, застосовано критерії ризиковості платника податку до податкової накладної, а не до платника податку - позивача, що свідчить про те, що контролюючим органом реєстрацію Податкової накладної зупинено з підстав, які не передбачені законодавством - Порядком №117.

У той же час, згідно з п.п.14, 15 Порядку №117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством. Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування. Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Пунктами 18-21 Порядку №117 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів. Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС). Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі. Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Як встановлено судом під час розгляду справи та не заперечувалось сторонами, у спосіб, визначений Порядком №117, позивачем було направлено пояснення та копії документів до зазначених господарської операції та податкової накладної (а.с.20).

Суд зазначає, що затверджена Порядком №117 форма рішення про відмову у реєстрації податкової накладної передбачає, що у разі відмови в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в ЄРПН з підстав ненадання платником документів, документи, яких на думку контролюючого органу не вистачає, повинні бути підкресленими, тобто рішення має містити або найменування конкретного документа (видаткова накладна, тощо) або групу документів (складські документи тощо), що з урахуванням специфіки господарської операції мають бути надані, але відсутні.

Проте, у порушення наведених вимог законодавства, оскаржувані рішення містять лише абстрактне твердження про їх ненадання, без конкретизації (підкреслення) конкретного переліку документів, яких з урахування особливостей, характеру та обсягу господарських операцій; критерію, що слугував підставою для зупинення реєстрації податкової накладної, на думку Комісії, не вистачає.

Зміст оскаржуваного рішення дає підстави стверджувати, що комісія Головного управління ДФС в Одеській області, розглядаючи подані позивачем документи, не з`ясовувала специфіку проведеної господарської операції та не визначила документів, які є достатніми для підтвердження реальності господарської операції з урахуванням її змісту і обсягу.

У той же час, аналіз наданих позивачем згідно з вичерпним переліком документів та пояснень свідчить про відсутність у них дефекту форми, змісту або походження, які у силу частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, спричинили б втрату такими документами юридичної сили.

Сукупність наданих позивачем первинних документів не дають підстав для сумніву щодо реальності фінансово-господарської операції з контрагентами ФОП ОСОБА_1 , а наданий позивачем пакет документів був достатнім для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Крім того суд бере до уваги, що комісія ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову у такій реєстрації, як відповідач у справі, була наділена правом подати до суду докази на підтвердження правомірності прийняття спірного рішення.

Разом з цим відповідачі зазначеним правом не скористались, жодного належного доказу на підтвердження обґрунтованості спірного рішення та підстави його прийняття під час розгляду справи не надали.

Таким чином, зважаючи на наявність у позивача передбачених законодавством документів, які підтверджують реальність фінансово-господарської операції між позивачем та контрагентом, а також враховуючи, що достатність їх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної не спростована відповідачами, суд дійшов висновку, що останні не мали правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкової накладної.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління ДФС в Одеській області №1027446/ від 17.12.2018 року - прийняте необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, непропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія), а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №116 від 15 листопада 2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних віднесено до обов`язків платника податків.

Натомість, наведені норми розраховані на відсутність спірних правовідносин, позаяк у випадку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування механізм їх подальшої реєстрації в ЄРПН є іншим, оскільки відповідні повноваження законодавчо покладені на ДФС України.

Згідно з п.п.201.16.4 п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій:

а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Аналогічні положення закріплено в пункті 28 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21 лютого 2018 року.

При цьому, згідно з нормами п.19, п.20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29 грудня 2010 року, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення);

неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, реєстрація в ЄРПН податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію якої попередньо було зупинено, є повноваженням ДФС України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачами, надані позивачем документи підтверджували реальність здійснення господарських операцій по поданій податковій накладній. Документи складені з дотриманням вимог законодавства і були достатніми для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Обставин, які б унеможливлювали реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, судом не встановлено.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у п.50 рішення від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Враховуючи встановлені судом обставини, протиправного прийняття комісією ГУ ДФС в Одеській області рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН та відсутність законодавчо закріплених перешкод для такої реєстрації, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання ДФС України зареєструвати в ЄРПН спірну податкову накладну №116 від 15 листопада 2018 року.

При цьому, в даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов`язання ДФС України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця Бабій О.М., підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

16 липня 2019 року від представника позивача надійшов розрахунок судових витрат (вхід. №25437/19), відповідно до якого представником здійснено остаточний розрахунок судових витрат, який складається з витрат зі сплати судового збору 1921 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 2500 грн.

В додатках до розрахунку представником надано:

- Акт №18 від 15.07.2019 року «Про надані послуги до Договору про надання правової допомоги №05/06 від 04.06.2019 року»;

- рахунок-фактура №18 від 15.07.2019 року.

З наданого Акту №18 від 15.07.2019 року та рахунку-фактури №18 від 15.07.2019 року вбачається, що адвокатом Подорожнім А.С. були надані такі послуги: консультація клієнта 2 години, загальна вартість робіт 1000 грн.; підготовка позовної заяви та подача до суду 3 години, загальна вартість роботи 1500 грн.; загальна вартість робіт 2 500 грн.

21 серпня 2019 року від представника відповідачів надійшло клопотання (вхід. №ЕП/6138/19) про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (а.с.163-170), в якому зазначено, що у розрахунку судових витрат є витрати на правову допомогу, розмір яких зазначається у сумі 2500 грн., проте не зрозуміло яким чином, позивач обрахував зазначену суму.

Розглянувши питання щодо розподілу судових витрат, а також клопотання представника відповідачів про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Судом встановлено, що 04 червня 2019 року ФОП Бабій ОСОБА_3 (Клієнт) уклав договір про надання правової допомоги з Адвокатом Подорожнім Андрієм Сергійовичем (Адвокат) №05/06 (а.с.70-73).

Відповідно до п.1.1. договору №05/06 від 04.06.2019 року Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно п.4.5. договору №05/06 від 04.06.2019 року, за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість.

Відповідно до акту №18 від 15.07.2019 року «Про надання послуг до Договору про надання правової допомоги №05/06 від 04.06.2019 року», який наявний в матеріалах справи, виконавцем були надані такі послуги за період ведення судової справи №420/4050/19 по договору про надання правової допомоги №05/06 від 04.06.2019 року, а саме: консультація клієнта 2 години, загальна вартість робіт 1000 грн.; підготовка позовної заяви та подача до суду 3 години, загальна вартість роботи 1500 грн.; загальна вартість робіт 2 500,00 грн.

Надання правової допомоги, а так само витрати понесені позивачем також підтверджується наданим адвокатом рахунком-фактурою №18 від 15.07.2019 року на загальну суму 2 500,00 грн.

Також позивачем за подачу позовної заяви по справі №420/3372/19 було сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2742 від 18.06.2019 року (а.с.75).

Таким чином, суд зазначає, що наданими позивачем документами, фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат у загальному розмірі 4 421,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у загальній сумі 4421 грн. 00 коп. (судовий збір 1921,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 2500,00 грн.) підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС в Одеській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №1027446/ від 17.12.2018 року та зобов`язати зареєструвати податкову накладну №116 від 15.11.2018 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі накладних або відмову в такій реєстрації №1027446/ від 17.12.2018 року.

Зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну №116 від 15.11.2018 року.

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України () та Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. (тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України () та Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 Михайловича (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 29 серпня 2019 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.