Справа № 320/2036/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року № 320/2036/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянув у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов`язання вчинити дії.

I. Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому просить суд:

- зобов`язати Обухівське об`єднане управління Пенсійного фонду України провести перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 додаткової пенсії як учаснику ЧАЕС 2-ї категорії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та одночасно у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій та виплачувати її виходячи з вимог чинного законодавства. Перерахунок провести з 22.01.2019, з дня подання заяви.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до статті 51, 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796 має право одночасно на декілька пільг та компенсацій, передбачених законодавством. Позивач стверджує, що 02.12.2016 після отримання статусу учасника бойових дій, 22.01.2019 звернувся до відповідача з заявою про виплату та перерахунок пенсії, про що йому було відмовлено.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив, в якому вказав, що порядок обчислення пенсії позивача здійснюється відповідно до Закону України «Про підвищення рівня соціально захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи» від 23.11.2019 №1210, а розмір пенсії ОСОБА_1 визначений відповідно до законодавства, на підставі чого просить відмовити у задоволені позову.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 11.04.2015 перебуває на обліку в Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, як одержувач пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної відповідно до Закону України 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (а.с. 14).

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на підставі чого 19.01.1993 отримав посвідчення ЧАЕС 2-ї категорії №053306, відповідно має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується наявними матеріалами у справі.(а.с. 26).

14.09.2015 ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій, на підставі чого Державною службою України з надзвичайних ситуацій видано посвідчення УБД № 020604, пред`явник якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. (а.с. 27).

Судом встановлено, та підтверджується наявними копіями документів, що станом на 30.09.2017 загальний трудовий стаж позивача становив 42 роки 8 місяців та 20 днів. Основний розмір пенсії ОСОБА_1 складає 4486.33 грн, доплата за понаднормовий стаж 182.58 грн, підвищення учаснику бойових дій 374.25 грн, щомісячна цільова допомога 40.00 грн. (а.с. 30).

22.01.2019, ОСОБА_2 звернувся до Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про виплату та перерахунок пенсії, посилаючись на статтю 51, 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», рішення Конституційного Суду від 17.07.2018 №6-р/2018. (а.с.28).

20.02.2019 Обухівське об`єднане управління Пенсійного фонду України направило відповідь на заяву за вихідним номером №13/Л-04, у якій повідомив позивача про те, що ОСОБА_1 було призначено одну надбавку - підвищення, як учасника бойових дій, замість додаткової пенсії інвалідам другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи - ліквідатору наслідків ЧАЕС у відповідності з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 14.09.2015 р. (а.с. 29).

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

V. Норми права, які застосував суд

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за цим Законом за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст. 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії 2, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Приписи ст. 54 Закону в редакції Закону України від 28.12.2014 року №76-VII визначають, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Крім того, пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, який є чинним з 01.01.2015, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, законодавець у п. 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначив Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надав право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Закон України (далі Закон) «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення.

Відповідно до пункту 22 статті 12 Закону учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Основного Закону закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини другої ст. 95 Конституції України тільки законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

VI. Оцінка суду

З матеріалів справи вбачається, що до 01.12.2018 позивач отримував додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30% (170.82 грн.) мінімальної пенсії за віком.

Згідно наданого посвідчення, позивач має статус учасника бойових дій. Додаткова пенсія призначена позивачеві відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 25%(374.25 грн.) прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Листом від 20.02.2019 № 13/Л-04 Обухівське Управління ПФУ посилаючись на положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відмовив позивачу з тих підстав, що позивачу встановлено пенсію значно вищу, ніж додаткова пенсія потерпілому внаслідок ЧК 2-ї категорії.

У позовні заяві позивач, обґрунтовуючи необхідність поновлення виплати додаткової пенсії, посилається на рішення Конституційного Суду № 6-р/2018 від 17.07.2018, з приводу чого суд зазначає таке.

Так, вказаним рішенням, серед іншого, визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Рішенням Конституційного Суду № 6-р/2018 від 17.07.2018 установлено, що застосуванню підлягає стаття 53 та стаття 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, а саме:

«Стаття 53. Виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу»;

«Стаття 60. Інші пільги та компенсації особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України».

Суд зазначає, що в статті 60 вказаного закону йде мова про пільги та компенсації, що в розумінні Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не є надбавкою, додатковою пенсією, підвищенням до пенсії або щомісячним довічним грошовим утриманням чи державною соціальною допомогою, що виплачується замість пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі № 363/4821/16-а, від 19.02.2019 у справі №363/4916/16-а та від 10.07.2018 у справі №363/4449/16-а.

Також Верховний Суд у вказаних постановах зазначив про те, що та обставина, що додаткова пенсія була призначена позивачу до внесення змін до Порядку №1210 не впливає на правильність висновків суду, оскільки підвищення до пенсії як інваліду війни призначалось під час дії нової редакції Порядку № 1210, а тому у відповідача були правові підстави для зупинення виплати додаткової пенсії.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

До 01.12.2018 позивач отримував додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особа віднесена до категорії 2 відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка відповідно до статті 49 вказаного Закону є пенсією, та не відноситься до категорії пільг та компенсацій.

Крім того, суд наголошує на тому, що рішенням Конституційного Суду № 6-р/2018 від 17.07.2018 не було визнане неконституційним положення п.15-1 Порядку №1210 (в редакції Постанови №112).

Суд зазначає, що у вказаному рішенні Конституційним Судом України було зазначено, що …Рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя, і не повинен залежати від майнового стану їх сімей. Обмеження чи скасування пільг для осіб, на яких поширюється дія Закону № 796, без відповідної рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо забезпечення соціального захисту цієї категорії осіб. У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або запроваджені рівноцінні чи більш сприятливі умови соціального захисту.

Відтак, Конституційним Судом України вказано умови, за яких пільги, встановлені Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII, можуть бути змінені, а саме за умови запровадження рівноцінних чи більш сприятливих умов соціального захисту для осіб вказаних у Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-XII.

В розрізі висновку Конституційного Суду України суд зазначає, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, до перерахунку пенсії на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачувалась у розмірі 30% (170.82 грн.)

В свою чергу, після перерахунку пенсії позивача з 01.03.2019 розмір підвищення відповідно до пункту 3 частини 22 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» склав 25%(374.25 грн.) прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З огляду на зазначене, після перерахунку позивачу пенсії та у зв`язку з встановленням статусу учасника бойових дій умови соціального захисту позивача покращились.

Крім того, суд зазначає, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Судом також враховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні Великода проти України від 03.06.2014 р., в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Також у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційним Судом України вирішено питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов`язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зроблено висновок про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що припиняючи виплату позивачеві додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеній до 2 категорії, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач діяв правомірно, оскільки позивачем, у розумінні пункту 15-1 Постанови № 1210, призначено підвищення до пенсії, яке передбачено частиною 22 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з чим в цілому умови соціального захисту позивача покращились.

VIII. Висновок суду

За наведених обставин суд дійшов висновку, що припиняючи виплату позивачеві додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеній до 2 категорії, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач діяв правомірно, оскільки позивачем, у розумінні пункту 15-1 Постанови № 1210, призначено підвищення до пенсії, яке передбачено частиною 22 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з чим в цілому умови соціального захисту позивача покращились.

Суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність своїх дій.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позиції щодо наявності в діях відповідача протиправності щодо відмови у перерахунку пенсії.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

IX. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а доказів понесення ним судових витрат суду не надано, судові витрати у цій частині стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 05.09.2019.

Суддя Леонтович А.М.