Справа № 640/12368/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 серпня 2019 року № 640/12368/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представника позивача - Сорокопуд М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кравця Вадима Валентиновича
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кравця Вадима Валентиновича (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Кравця В.В. у виконавчому провадженні №59256680 щодо звернення стягнення в першу чергу на квартиру АДРЕСА_1 , в якій фактично проживає боржник ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 06.06.2019, прийняту приватним виконавцем Кравцем В.В. у виконавчому провадженні №59256680, якою описано та накладено арешт на належну ОСОБА_1 (боржнику) квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Кравця В.В. у виконавчому провадженні №59256680 від 13.06.2019 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Оціночна Компанія ВВК» в особі ОСОБА_2 , який має сертифікат, виданий 28.07.2017 за №748/17, виданий Фондом Державного майна України для участі у виконавчому провадженні щодо проведення оцінки майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати приватного виконавця Кравця В.В. у виконавчому провадженні ВП №59256680 в першу чергу звернути стягнення на належну ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :01:055:0005 , площею 18,27 сотки по АДРЕСА_2 .

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідачем не повідомлено позивача про здійснення опису та арешту майна, відповідач не пересвідчившись про обізнаність боржника про опис та арешт майна, позбавив останнього права на участь у виконавчому провадженні, на узгодження спільно зі стягувачем вартості майна.

Відповідачем у встановлений судом строк відзиву не подано.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. від 03.06.2019 відкрито виконавче провадження №59256680 з примусового виконання виконавчого напису №25153, виданого 31.110.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла по договору кредиту №42.06-07/170 від 17 травня 2006 року, боржником за яким є ОСОБА_1 .

06 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Кравцем В.В. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника у ВП №59256680, якою описано та накладено арешт на майно- квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою від 13.06.2019 у ВП №59256680 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Вважаючи такі дії відповідача щодо звернення стягнення на квартиру позивача протиправними, а постанови про опис та арешт майна боржника та призначення суб`єкта оціночної діяльності такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VIII ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі по тексту - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Згідно до статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Приписи статті 18 Закону закріплюють, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

При цьому, згідно з пунктом 8 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

У силу вимог статті 48 Закону №1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Водночас, згідно частини першої статті 50 Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що приватному виконавцю надані повноваження щодо опису та накладення арешту майна боржника.

Водночас, суд акцентує увагу на наступному.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Так, з наявної в матеріалах справи копії поштового конверту відправлення від приватного виконавця вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2019 ВП №59256680 направлена боржнику 04.06.2019.

Згідно з Розділом II наказу Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року N 958 "Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" встановлені такі нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Отже, нормативом, встановленим для пересилання кореспонденції в місті Києві, є три дні, не враховуючи дня подачі листа до відділення зв`язку.

Натомість, спірна постанова про опис та арешт майна боржника прийнята приватним виконавцем вже 06.06.2019р., тобто до моменту коли боржник дізнався або мав дізнатися про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вказаних обставин, вбачається, що на час прийняття приватним виконавцем постанови про опис та арешт майна від 06.06.2019 ВП №59256680, боржник не міг бути обізнаним про існування виконавчого провадження, чим порушено право боржника (позивача) запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу, що порушує право позивача на вільне володіння майном, захищене нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, приватним виконавцем не надано жодних доказів щодо здійснення відповідачем заходів щодо визначення коштів боржника як у готівковій та і у безготівковій формі.

Згідно статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У пункті 58 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) зокрема, зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. ), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Вимоги щодо пропорційності передбачає, зокрема, прийняття рішення суб`єктом владних повноважень з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), на обов`язку суворого дотримання вимоги щодо пропорційності неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїй практиці (рішення у справах «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04), «Гримковська проти України» від 21.07.2011 (заява № 38182/03), «Савіни проти України» від 18.12.2008 (заява № 39948/06), та інші).

В свою чергу, відповідно до частини першої та другої статті 57 Закону №1404-VIII, визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Частинами першою та другою статті 20 Закону№1404-VIII встановлено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

З аналізу наведених норм вбачається, що Законом передбачено право виконавця, у разі якщо сторони виконавчого провадження у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна, залучити для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, про що виконавець виносить відповідну постанову.

З цих підстав, суд вважає, що в спірних правовідносинах належним способом захисту прав позивача буде визнати протиправними та скасувати постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кравця Вадима Валентиновича №ВП59256680 про опис та арешт майна боржника від 06.06.2019 та постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 13.06.2019.

Щодо позовної вимоги щодо визнання протиправними дій приватного виконавця Кравця В.В. у виконавчому провадженні №59256680 щодо звернення стягнення на квартиру №55 суд вбачає відсутність підстав для задоволення вимоги позивача в цій частині, оскільки визнання дій відповідача протиправними не призведуть до поновлення прав, свобод та інтересів позивача. Належним способом захисту є саме визнання протиправними та скасування спірних постанов.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання приватного виконавця Кравця В.В. у виконавчому провадженні ВП №59256680 в першу чергу звернути стягнення на належну ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :01:055:0005 , площею 18,27 сотки по вул. Требухівська, 24 в с. Княжичі Броварського району Київської області , суд акцентує увагу, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кравця Вадима Валентиновича №ВП59256680 про опис та арешт майна боржника від 06.06.2019р. та постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 13.06.2019р.

3. В решті позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1536,80грн. відшкодувати на користь ОСОБА_1 за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кравця Вадима Валентиновича.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 04.09.2019.

Суддя С.К. Каракашьян