Справа № 826/6992/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 826/6992/15

адміністративне провадження № К/9901/13401/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Тацій Л. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Вітаміни» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Пилипенко О. Є., суддів Глущенко Я. Б., Шелест С. Б.) від 24 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Вітаміни» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби, про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Вітаміни» (далі - ПАТ «Вітаміни») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби (далі - ГУ Держказначейства), у якому просило:

- визнати протиправним наказ Мінекономрозвитку від 23 вересня 2014 року № 1135 у частині застосування спеціальної санкції до ПАТ «Вітаміни»;

- визнати протиправною бездіяльність Мінекономрозвитку щодо порушення строків розгляду клопотання про скасування спеціальної санкції;

- стягнути з Державного бюджету України через ГУ Держказначейства в м. Києві відшкодування шкоди (збитків), завданих позивачеві внаслідок неправомірних дій відповідача в сумі 7 590 959,53 грн.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 03 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 24 травня 2016 року скасував постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Мінекономрозвитку щодо порушення строків розгляду клопотання про скасування спеціальної санкції та ухвалив у цій частині нову постанову, якою зазначені позовні вимоги задовольнив. У решті постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Не погодившись із вказаним вище судовим рішенням апеляційної інстанції, у червні 2016 року ПАТ «Вітаміни» подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просило скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України через ГУ Держказначейства в м. Києві відшкодування шкоди (збитків), завданих позивачу внаслідок неправомірних дій Мінекономрозвитку в сумі 7 590 959,53 грн, і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги ПАТ «Вітаміни» зазначило, що оскаржуване рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні вимог позивача про відшкодування завданих йому збитків прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України. При цьому, на думку скаржника, судами не в повному обсязі з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, що призвело до невідповідності висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 02 липня 2016 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27 серпня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

На підставі подання Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави в сфері економічної безпеки Служби безпеки України від 15 серпня 2014 року № 8/1/2-12620 Мінекономрозвитку видало наказ від 23 вересня 2014 року № 1135, яким застосувало до ПАТ «Вітаміни» санкції, передбачені ст. 37 Закону України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі - Закон № 959-XII), у вигляді запровадження індивідуального режиму ліцензування, який полягає у забороні провадження зовнішньоекономічної діяльності без отримання спеціальної разової ліцензії на кожну операцію.

Оспорюючи правомірність зазначеного наказу, 09 жовтня 2014 року позивач звернувся до Мінекономрозвитку з клопотанням про скасування застосованих до нього санкцій, однак відповідач у порушення визначеного Положенням про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених ст. 37 Закону № 959-XII, затвердженого наказом Мінекономрозвитку від 17 квітня 2000 року № 52 (далі - Положення № 52), 30-ти денного терміну не прийняв відповідне рішення про скасування санкцій.

У подальшому Мінекономрозвитку на підставі подання Служби безпеки України від 21 листопада 2014 року № 8/1/2-17198 видав наказ від 30 грудня 2014 року № 1496, яким скасував дію спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, застосованої до позивача, а Наказ Мінекономрозвитку від 23 вересня 2014 року № 1135 у частині застосування спеціальної санкції до ПАТ «Вітаміни» визнано таким, що втратив чинність.

Не погоджуючись з наказом Мінекономрозвитку від 23 вересня 2014 року № 1135 у частині застосування спеціальної санкції до ПАТ «Вітаміни» та вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у несвоєчасному розгляді клопотання позивача про скасування наказу про застосування спеціального режиму ліцензування, що спричинило матеріальну шкоду позивачу, позивач звернувся з цим позовом до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судове рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з Державного бюджету України через ГУ Держказначейства в м. Києві відшкодування шкоди (збитків), завданих позивачу внаслідок неправомірних дій Мінекономрозвитку в сумі 7 590 959,53 грн, ухвалене за результатом перегляду постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року, є предметом касаційного перегляду в даній справі.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.

Статтею 35 Закону № 959-XII встановлено, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених ст. 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Відповідно до ст. 36 Закону № 959-XII порядок притягнення до відповідальності, здійснення відповідальності та звільнення від відповідальності визначається процесуальними законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 959-XII за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції:

- накладення штрафів у випадках несвоєчасного виконання або невиконання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб`єктами господарської діяльності своїх обов`язків згідно з цим або пов`язаних з ним законів України. Розмір таких штрафів визначається відповідними положеннями законів України та/або рішеннями судових органів України;

- застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій;

- тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

За приписами ч. 2, 3 ст. 37 Закону № 959-XII санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Порядок застосування спеціальних санкцій регулюється Положенням № 52, відповідно до п. 4.14 якого суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до Мінекономрозвитку матеріали, що підтверджують вжиті ними заходи до приведення зовнішньоекономічної та пов`язаної з нею господарської діяльності у відповідність до норм чинного законодавства, та виходити до Мінекономрозвитку з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасового зупинення) дії санкцій.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що чинне законодавство не наділяє Мінекономрозвитку повноваженнями щодо самостійного встановлення порушень законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, останнє лише повноважне щодо прийняття рішень про застосування спеціальної санкції на підставі інформації (подання) ініціатора - органу, яким безпосередньо ці порушення встановлені.

Як зазначалось вище, спірний наказ був прийнятий на підставі подання Служби безпеки України від 15 серпня 2014 року № 8/1/2-12620, а тому у відповідача не було підстав для його нерозгляду чи відхилення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Мінекономрозвитку видало наказ від 30 грудня 2014 року № 1496, яким скасувало дію спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, застосованої до позивача та визнало наказ від 23 вересня 2014 року № 1135 у частині застосування спеціальної санкції до ПАТ «Вітаміни» таким, що втратив чинність.

За позицією позивача, унаслідок протиправних дій Мінекономрозвитку, які виразилися в прийнятті незаконного наказу, а також у безпідставному затягуванні скасування накладених на позивача санкцій та у зв`язку з неможливістю своєчасного придбання валюти для розрахунку за зовнішньоекономічним контрактом та використання отриманих на платній основі дозволів на ввезення лікарських засобів, ПАТ «Вітаміни» у період з вересня 2014 року по січень 2015 року не мало змоги здійснювати виробництво й подальшу реалізацію деяких лікарських засобів. За таких обставин ПАТ «Вітаміни» вважає, що йому було завдано збитки у сумі 7 590 959, 53 грн, які повинні бути відшкодовані з Державного бюджету України.

У своїй касаційній скарзі ПАТ «Вітаміни» зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що спричинені позивачу збитки у зв`язку з неможливістю використати дозволи на ввезення прекурсорів не є наслідком винних дій Мінекономрозвитку, оскільки позивач мав право добросовісно розраховувати на дотримання закону з боку органів державної влади, а тому завдані товариству збитки, на думку позивача, виникли внаслідок протиправної бездіяльності Мінекономрозвитку.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами скаржника з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимогу про стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При цьому за приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як убачається з матеріалів справи, спірним наказом до ПАТ «Вітаміни» було застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, яка почала діяти у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом, тобто з 03 листопада 2014 року.

30 грудня 2014 року дія такої санкції була скасована.

Отже, застосована відносно позивача спеціальна санкція діяла у період з 03 листопада по 30 грудня 2014 року.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив, що ПАТ «Вітаміни» на підставі зовнішньоекономічного договору від 07 травня 2013 року № 292 та інвойсів (рахунків) від 10 лютого 2014 року № 23386, 12 лютого 2014 року № 23432, 04 березня 2014 року № 23659, 05 березня 2014 року № 23666, 17 березня 2014 року № 23799 повинно було розрахуватися з контрагентом у строк до 11 листопада 2014 року за придбаний товар на суму 1 500 000 євро. Станом на погоджений день оплати товару вартість суми іноземної валюти становила 29 430 000 грн, проте у зв`язку із запровадженням спеціальної санкції позивач придбав валюту 29 січня 2015 року вартістю 36 487 530 грн, у зв`язку із чим ПАТ «Вітаміни» нібито понесло збитки в розмірі 7 057 530 грн.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком Київського апеляційного адміністративного суду, що понесені позивачем збитки при купівлі валюти для розрахунку за зовнішньоекономічним договором настали не з вини Мінекономрозвитку, оскільки інвойси на отриманий позивачем товар датовані лютим-березнем 2014 року. Тобто, позивач мав можливість розрахуватись із своїм контрагентом задовго до початку дії застосованої відносно нього спеціальної санкції. Крім того, ПАТ «Вітаміни» отримав (оплатив) дозволи на ввезення товару 08 грудня 2014 року, тобто під час дії застосованої відносно нього спеціальної санкції, що, у свою чергу, свідчить про обізнаність позивача про дію в цей період застосованої до нього санкції.

Таким чином позивач на власний ризик, сподіваючись на припинення дії застосованої відносно нього санкції, отримав дозволи та здійснив відповідну оплату, а тому відсутня вина відповідача у понесених збитках, що виразились у несвоєчасному придбані валюти та оплаті дозволів, які не були використані позивачем у своїй діяльності.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що вимоги ПАТ «Вітаміни» про стягнення з Державного бюджету України через ГУ Держказначейства в м. Києві відшкодування шкоди (збитків) в сумі 7 590 959,53 грн, завданих унаслідок дій Мінекономрозвитку є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги ПАТ «Вітаміни», оскільки суд апеляційної інстанцій правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду скаржник не спростував.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Вітаміни» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

А. А. Єзеров

Л. В. Тацій