Справа № 640/5710/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5710/19 Суддя першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Файдюка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на проголошене о 11 годині 09 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року, повний текст якого складено 03 червня 2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - Відповідач, ГП України) про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 20.11.2018 року №1205ц «Про позбавлення класного чину» заступника начальника управління ювенальної юстиції - начальника відділу виконання функцій прокуратури щодо неповнолітніх, які потрапили у конфлікт із законом, Генеральної прокуратури України ОСОБА_1.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд, зазначивши про відсутність правових підстав для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, виходив з того, що позбавлення класного чину застосовується разом зі звільненням прокурора та є одним з видів дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, зі змісту якого випливає, що позбавлення класного чину не може бути застосовано окремо від звільнення особи з органів прокуратури. Крім того, звернув увагу, що з моменту звільнення ОСОБА_1 з посади у жовтні 2017 року останній не перебуває у трудових відносинах з органами прокуратури, а тому не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності Генеральним прокурором України або Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. Крім іншого, суд зауважив, що таке стягнення не може бути застосовано самостійно від звільнення більше ніж через рік, а сам по собі вирок суду не може бути підставою для позбавлення вже звільненого працівника прокуратури класного чину, оскільки він був ухвалений після звільнення. Окремо підкреслив, що про позбавлення класного чину як дисциплінарного стягнення особу має бути повідомлено та ознайомлено з відповідним наказом.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у позові відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, суд застосував до спірних правовідносин положення Дисциплінарного статуту прокуратури України, які втратили чинність з 15.04.2017 року у зв`язку з набранням чинності статей 43-50 Закону України «Про прокуратуру», по-друге, висновки суду про те, що позбавлення класного чину є видом дисциплінарного стягнення суперечать приписам ст. 49 Закону України «Про прокуратуру», по-третє, право прийняття рішення про присвоєння чи позбавлення класного чину належить до виключної компетенції Генерального прокурора України, по-четверте, законодавство не ставить у залежність позбавлення класного чину з умовою перебування особи в трудових відносинах з органами прокуратури, по-п`яте, оскільки позбавлення класного чину не є дисциплінарним стягненням, то обов`язку повідомляти особу про прийняття відповідного наказу в органів прокуратури немає. Окремо наголошує на безпідставності відмови суду першої інстанції здійснювати розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження, оскільки посада, з якої було звільнено Позивача, підпадає під категорію посади службових осіб, які займають відповідальне або особливо відповідальне становище згідно ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.09.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію аргументує тим, що повністю погоджується з висновками суду першої інстанції. Крім того, наголошує на безпідставності посилання Апелянта на невірне застосування судом норм матеріального права, адже Дисциплінарний статут прокуратури України був чинним на момент виникнення спірних правовідносин в силу положень п. 4 розд. ХІІ Закону України «Про прокуратуру». Відтак, на переконання Позивача, Відповідачем не було надано жодних доказів проведення процедури дисциплінарного провадження та прийняття Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів рішення про позбавлення ОСОБА_1 класного чину.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення з викладених у відзиві підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, наказом ГП України від 13.08.2014 року №1853ц відповідно до статті 47 Закону України «Про прокуратуру», статей 4, 5, пункту «б» статті 9 Положення про класні чини працівників органів прокуратури України присвоєно в порядку призначення на вищу посаду класний чин старшого радника юстиції ОСОБА_1 - заступнику начальника управління нагляду за додержанням законів при застосуванні примусових заходів - начальнику відділу нагляду за додержанням законів в установах попереднього ув`язнення Головного управління нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Генеральної прокуратури України (а.с. 15).

Наказом Генерального прокуратура України від 03.10.2017 року №10-дц на підставі пункту 4 частини першої статті 9 та пункту 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» звільнено заступника начальника управління ювенальної юстиції - начальника відділу виконання функцій прокуратури щодо неповнолітніх, які потрапили у конфлікт із законом Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункт 3 частини першої статті 49 Закону України «Про прокуратуру») на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 13.09.2017 року №112дп-17 (а.с. 14).

У подальшому вироком Печерського районного суду міста Києва від 25.05.2018 року у справі №757/54243/17-к ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні корупційного кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 Кримінального кодексу України, та призначено останньому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 тис. грн. (а.с. 17-22).

У зв`язку з отриманням даного вироку наказом Генерального прокурора України від 20.11.2018 року №1205ц «Про позбавлення класного чину», на підставі частини другої статті 9 Закону України «Про прокуратуру» та статті 10 Положення про класні чини працівників органів прокуратури України заступника начальника управління ювенальної юстиції - начальника відділу виконання функцій прокуратури щодо неповнолітніх, які потрапили у конфлікт із законом Генеральної прокуратури ОСОБА_1 , звільненого з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, позбавлено класного чину «старший радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 13.08.2014 року №1853ц (а.с. 16).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що листом начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України від 21.12.2018 року №1441-2112вих.18 повідомлено Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві про позбавлення ОСОБА_1 класного чину «старший радник юстиції» (а.с. 24).

За наслідками розгляду запиту адвоката Позивача від 19.03.2019 року вх. №12 25.03.2019 року (а.с. 25-26) Відповідач листом від 25.03.2019 року №11-23600-18 повідомив, що наказом Генерального прокурора України від 20.11.2018 року №1205ц «Про позбавлення класного чину» ОСОБА_1 позбавлено класного чину «старший радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 13.08.2014 року №1853ц. Крім того, у даному листі зазначено, що вказане рішення прийнято на підставі належним чином засвідченої копії вироку Печерського районного суду міста Києва, надісланого 14.11.2018 року за №06-2570вн до Департаменту кадрової роботи та державної служби Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою.

Крім іншого, проінформовано, що у жовтні 2018 року до Генеральної прокуратури України надійшло звернення голови Всеукраїнської громадської організації «Чесне слово» Омельчука В.В. щодо надання інформації про позбавлення колишнього працівника Генеральної прокуратури ОСОБА_4 класного чину (а.с. 27).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 3, 9, 44, 45, 77 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 2, 8, 9, 10, 12, 13 Дисциплінарного статуту прокуратури України, а також п. п. 6, 9, 10 Положення про класні чини працівників прокуратури у редакції, яка діяла станом на момент прийняття оскаржуваного наказу, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на неможливість застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення класного чину окремо від звільнення з органів прокуратури, тим більше, до особи, яка на момент прийняття оскаржуваного наказу вже не перебувала у трудових відносинах з органами прокуратури України взагалі.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 44, 45 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон) дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Частиною третьою статті 19 Закону встановлено, що прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону Генеральна прокуратура України організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Приписи п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону визначають, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Положеннями ч. 1 ст. 49 Закону передбачено, що на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

Судовою колегією враховується, що згідно пп. 5-1 Перехідних положень Закону до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року № 1795-XII.

Відповідно до п. 4 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону, постанови Верховної Ради України від 06.11.1991 №1795 та №1796 втрачають чинність одночасно з втратою чинності п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 462, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч.ч. 3, 4, 6, 11 ст. 501, ч. 3 ст. 512, ст. 53 щодо класних чинів Закону України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789). Однак, за правилами до пп. 1 п. 3 розділу XII Закону вищевказані статті Закону №1789 стосовно осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності Закону, продовжують діяти.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковим посилання Апелянта на неможливість застосування до спірних правовідносин положень Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 року №1795-ХІІ (далі - Дисциплінарний статут), а також приписів Положення про класні чини працівників органів прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 року №1796-ХІІ (далі - Положення №1796), оскільки, як було встановлено раніше, класний чин було присвоєно ОСОБА_1 наказом Генерального прокурора України від 13.08.2014 року №1853ц, тобто до набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Відповідно ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Статтею 10 Дисциплінарного статуту передбачено, що Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Позбавлення або пониження в класному чині державного радника юстиції 1, 2, 3 класів провадиться Президентом України за поданням Генерального прокурора України.

За правилами п. 10 Положення №1796 позбавлення класного чину може мати місце при звільненні працівника з органів прокуратури за проступки, що порочать його.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавством, яким було регламентовано порядок та підставі позбавлення класного чину щодо осіб, яким його було присвоєно до набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, передбачалася можливість застосування дисциплінарного стягнення у звільнення з позбавленням класного чину. Окремо такий вид дисциплінарного стягнення як позбавлення класного чину відповідними нормами права передбачений самостійно не був.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що прийняття Генеральним прокурором України наказу від 20.11.2018 року №1205ц «Про позбавлення класного чину» відбувалося поза межами правового поля нормативної регламентації спірних правовідносин, яка мала застосовуватися до Позивача як особи, якій було присвоєно класний чин до набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади на підставі наказу Генерального прокурора України від 03.10.2017 року №10-дц, прийнятного на реалізацію рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 13.09.2017 року №112дп-17, не може мати своїм наслідком висновок про можливість подальшого позбавлення особи класного чину, яка не перебуває у трудових відносинах з органами прокуратури, на підставі відповідного наказу генерального прокурора, оскільки такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з позбавленням класного чину до Позивача не застосовувався.

Не є прийнятним у межах спірних правовідносин, як вірно зазначено судом першої інстанції, застосування такого виду дисциплінарного стягнення й у подальшому після отримання вироку суду від 25.05.2018 року у справі №757/54243/17-к, оскільки у рішення суду не йшлося мови про необхідність позбавлення Позивача класного чину, а обставини, встановлені у вироку суду, були відображені й у рішенні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 13.09.2017 року №112дп-17.

Крім іншого, судова колегія вважає правильним засноване на приписах ст. 13 Дисциплінарного статуту твердження про те, що з оскаржуваним наказом, як актом про накладення дисциплінарного стягнення, Позивачу повинно було бути оголошено під розписку.

Надаючи оцінку посиланню Апелянта на безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, оскільки позивачем є службова особа, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Перелік таких осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, закріплено у примітці до ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції», до яких віднесено, зокрема, прокурорів і слідчих, керівників, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України.

Тобто, вказана справа не може бути віднесена до справ незначеної складеності у розумінні ч. 6 ст. 12 КАС України.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При цьому серед у частині четвертій статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні застереження щодо неможливості розгляду справи, позивачем в якій є службова особа, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Файдюк

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 04» вересня 2019 року.