Справа № 640/15404/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

30 серпня 2019 року м. Київ № 640/15404/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., ознайомившись із позовною заявою і доданими до неї матеріалами

за позовом Громадської організації «Стоп Корупція»
доПриватного підприємства «ВКФФ»
про тимчасове зупинення діяльності,

В С Т А Н О В И В:

Громадська організація «Стоп Корупція» звернулась до суду з даним позовом, в якому просить:

- тимчасово зупинити діяльність Приватного підприємства «ВКФФ» в частині будь-якого використання (експлуатації) свиноферми, що розташована на території села Халеп`я Обухівського району Київської області, до моменту:

1) отримання Приватного підприємства «ВКФФ» дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами на об`єкті - свиноферма, що розташована на території села Халеп`я Обухівського району Київської області;

2) отримання Приватного підприємства «ВКФФ» висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи діючого об`єкту - свиноферми, що розташована на території села Халеп`я Обухівського району Київської області;

3) встановлення та облаштування санітарно-захисної зони свиноферми, розташованої на території села Халеп`я Обухівського району Київської області;

4) розробки Приватного підприємства «ВКФФ» та забезпечення виконання заходів по охороні атмосферного повітря по дотриманню ГДК (або ОБРВ) забруднюючих речовин у повітрі сельбищної території, по недопущенню забруднення ґрунтових та підземних вод, ґрунту на території житлової забудови.

Позивач, серед іншого, зазначає, що відповідач займається вирощуванням свиней. Під час провадження своєї господарської діяльності ПП систематично, на думку позивача, порушує правила екологічної безпеки, забруднює атмосферне повітря, землі і воду, що суттєво впливає на екологічну ситуацію в селі. Позивач зазначає, що діє в інтересах мешканки села ОСОБА_1 , яка є членом ГО «СТОП КОРУПЦІЇ» та в інтересах якої адвокатським об`єднання «Екобезпека» надсилались звернення до органів місцевої та державної влади щодо ситуації із діяльністю відповідача, якими вживались певні заходи у зв`язку з цим. У свою чергу, як зазначено у позові, АО «Екобезпека» в інтересах ГО «СТОП КОРУПЦІЇ» також зверталося до відповідних органів щодо ситуації, яка склалася.

При цьому, відносно юрисдикції суду щодо розгляду даного позову, позивач посилається на положення пункту 3 статті 9 Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (далі - Орхуська конвенція) та постанову ВП ВС від 11.12.2018 у справі № 910/8122/17.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, окрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

При цьому, пункту 7 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Вжитий вище термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

За уставленою практикою Європейського суду з прав людини словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "…" питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів "…". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, за змістом вказаних положень правових актів справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, особою, якій делеговано відповідні повноваження у сфері управління, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

У даному випадку, позивач просить зупинити господарську діяльність приватного товариства. У той же час, позивач не є суб`єктом владних повноважень, не здійснює публічно-владних управлінських функцій у заявлених відносинах та відсутні підстави для висновку про делегування позивачу здійснення публічно-владних управлінських функцій у заявлених відносинах.

За відсутності законодавчо встановленого делегування громадській організації повноважень та контрольних функцій державних органів, недержавні органи не можуть перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень, у т.ч. в частині реалізації функцій щодо звернення до суду на реалізацію визначеної законом компетенції. Наведене випливає з положень статті 6 Конституції України, відповідно до якої державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відтак, як за складом осіб, так і за характером відносин, даний спір не є публічно-правовим спором.

Щодо посилання позивача на положення Орхуської конвенції, слід зазначити наступне.

Відповідно до цієї Конвенції кожна зі Сторін гарантує, зокрема, право на участь громадськості в процесі прийняття рішень і на доступ до правосуддя з питань, що стосуються навколишнього середовища, відповідно до положень цієї Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції кожна зі Сторін у рамках свого національного законодавства гарантує кожній особі, яка вважає, що її запит з отримання інформації відповідно до умов Статті 4 було проігноровано, неправомірно відхилено частково чи повністю, неадекватно задоволено, або підхід до розгляду такого запиту не відповідав положенням зазначеної статті, доступ до процедури розгляду прийнятого рішення в суді або іншому незалежному та неупередженому органі, заснованому згідно зі законом.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції, на яку посилається заявник, крім процедур перегляду, передбачених вище пунктами 1 і 2, і без їх порушення, кожна зі Сторін забезпечує представникам громадськості, коли вони відповідають передбаченим законодавством критеріям, якщо такі є, доступ до адміністративних або судових процедур для оскарження дій або бездіяльності приватних осіб і громадських органів, які порушують положення національного законодавства, що стосується навколишнього середовища.

Таким чином, наведені норми Конвенції у своїй сукупності надають Сторонам Конвенції право самостійно визначати на національному (законодавчому) рівні випадки та критерії за яких представники громадськості набувають певних повноважень та прав, у т.ч. щодо наділення їх функціями природоохоронних органів (організацій), зокрема в частині права вимагати заборони діяльності.

Однак, у даному конкретному випадку відсутні підстави для висновку, що чинним законодавством України окремий суб`єкт (позивач) у відносинах з приватним суб`єктом наділений функціями органу державної влади у сфері застосування природоохоронного законодавства щодо заборони підприємницької діяльності або ж йому делеговані повноваження такого державного органу, що вказує на те, що вказане положення Конвенції не застосовано до даного випадку.

Більш того, за критеріями та правилами частини третьої статті 9 Конвенції, на яку посилається позивач, які передбачають можливість оскарження дій або бездіяльності приватних осіб, позивач не оскаржує таких дій у відносинах з приватною особою, яка заявлена відповідачем, що могла б за певних умов та підстав зумовлювати виникнення значення "юридичний спір", на який поширюється юрисдикція судів (частина третя статті 124 Конституції України) та зумовлювати його вирішення, що у сукупності також вказує на те, що положення частини третьої статті 9 Конвенції не поширюються на даний випадок.

Відтак, у даному випадку взагалі відсутній не тільки публічно-правовий спір, але й юридичний спір взагалі.

Між тим, відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У даному випадку таких критеріїв при зверненні із позовом до суду не досягнуто.

В рамках правил частини третьої статті 9 Конвенції позивачем такий спір навіть і не заявлений (про оскарження дій, бездіяльності).

По суті заявлена вимога про заборону діяльності, тобто вжиття обмежувальних заходів, щодо реалізації яких позивач не наділений визначеною законами України компетенцію (щодо права на звернення до суду замість державних органів), що узгоджується з визначеною Конвенцію свободою формування державами-учасницями на національному (законодавчому) рівні правил і процедур реалізації положень частини третьої статті 9 Конвенції.

Суд зазначає, що у даному випадку поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене, за заявлених обставин та підстав позову, у даному конкретному випадку заявлені вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підпадають під судову юрисдикцію, оскільки взагалі відсутній юридичний спір.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Громадській організації «Стоп Корупція» у відкритті провадження в адміністративній справі.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Відповідно до положень статті 170 та Частини першої статті 294 КАС України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено відповідно до положень статей 295 - 297 КАС України протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя П.О. Григорович