Справа № 280/4821/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4821/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року (суддя Кисіль Р.В., м. Запоріжжя) у справі №280/4821/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10"

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування постанов, -

встановив:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови №ЗП 1954/580/АВ/П/ПТ/ЗБ-2ФС від 01.11.2018 про накладення штрафу в розмірі 11169,00 грн., №ЗП 1954/580/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС від 01.11.2018 про накладення штрафу в розмірі 223380,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року позов задоволено.

Вказане рішення суду мотивовано тим, що постанови від 01.11.2018 №ЗП 1954/580/АВ/П/ПТ/ЗБ-2ФС, №ЗП 1954/580/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС винесені уповноваженими посадовими особами ГУ Держпраці у Запорізькій області необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив про хибність позиції суду першої інстанції стосовного звільнення позивача від відповідальності тому, що на час виплати заробітної плати на рахунках підприємства були відсутні асигнування, оскільки законодавством не встановлено таких виключень чи обставин, які могли б звільнити від відповідальності, навпаки - чітко визначено вид та розмір фінансової відповідальності за порушення законодавства щодо порушення строків виплати заробітної плати.

Також зазначає, що правова оцінка, надана Енергодарським міським судом у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ч.7 чт.78 КАС України не є обов`язковою для суду.

Крім того, відповідач вказує, що угоди, які були укладені як цивільно-правові між підприємством та працівниками, не відповідають ознакам цивільно-правових договорів, оскільки спрямовані на врегулювання самого процесу праці та відповідають характеристикам певних штатних одиниць. Вважає, що суд першої інстанції скасував безпідставно постанови.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у позові.

Позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що відповідно до постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.11.2018 року у справі №318/1888/18 про адміністративне правопорушення за ч.1 та ч.3 ст.41 КУпАП, яке набуло законної сили, суд, дослідивши протоколи про адміністративне правопорушення №ЗП 1954/580/АВ/П/1ПТ від 11.10.2018 року та №ЗП1954/580/АВ/П/2ПТ від 11.10.2018 року у відношенні керівника позивача у цій справі, додані до них матеріали, а також докази, надані особою, відносно якої складено протоколи, прийшов до висновків, що в діях керівника позивача у цій справі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.3 ст.41 КУпАП та закрив провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Також, позивач вказує на помилковість висновків відповідача щодо виникнення між підприємцем та фізичними особами трудових відносин, та про допуск фізичних осіб до роботи без укладення трудового договору, оскільки з фізичними особами укладені договори про надання послуг, тобто цивільно-правові договори.

У судовому засіданні 28.08.2019 представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідач свого представника у судове засідання 28.08.2019 не направив, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на це, враховуючи норми ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про можливість судового розгляду справи без участі представника відповідача.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу Держпраці у Запорізькій області № 1647 від 09.10.2018 року «про проведення інспекційного відвідування ПрАТ Електоропівденмонтаж-10 з питань додержання законодавства про працю, оформлення трудових відносин, строків виплати заробітної плати, дотримання мінімальних гарантій в оплаті праці» видано направлення на проведення інспекційного відвідування № 866 від 09.10.2018.

З 10.10.2018 по 11.10.2018 було проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування від 11.10.2018 №ЗП1954/580/АВ.

01.11.2018 відповідач, в особі заступника начальника ГУ Держпраці в Запорізькій області Ганненка Олександра Олександровича, розглянув справи про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування від 11.10.2018 року №ЗП1954/580/АВ, за результатами яких прийняв постанови:

- № ЗП1954/580/АВ/П/ПТ/ЗБ-2ФС про накладення штрафу в розмірі 11169,00 грн. за порушення частини 1, 2, 4 ст.115 КЗпП України (а.с. 15);

- № ЗП1954/580/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС про накладення штрафу в розмірі 223380,00 грн., порушення вимог ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України (а.с. 13-14).

Постанова № ЗП 1954/580/АВ/П/ПТ/ЗБ-2ФС від 01.11.2018 року обґрунтована тим, що виплата заробітної плати працівникам проводилась позивачем з порушенням строків, встановлених чинним законодавством, а саме: відповідно до розрахунково-платіжних відомостей заробітна плата за липень 2018 року в сумі 580,7 тис. грн., була виплачена 28.08.2018 р., заробітна плата за першу половину серпня 2018 року в сумі 338,60 тис. грн. була виплачена 26.09.2018 року, за другу половину серпня 2018 року в сумі 334,4 тис. грн. була виплачена 03.10.2018 року. Заробітна плата за вересень 2018 року станом на 10.10.2018 року залишається невиплаченою. Виплата заробітної плати за весь час щорічної відпустки на підприємстві проводиться з порушенням. Так відповідно до наказу від 21.03.2018 №59-к ОСОБА_1 була надана щорічна відпустка з 26.03.2018 по 19.04.2018, але заробітна плата за час щорічної відпустки була виплачена 13.04.2018 в сумі 568,38 грн. та 24.05.2018 в сумі 1713,77 грн.

Постанова № ЗП 1954/580/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС від 01.11.2018 року обґрунтована тим, що позивачем були допущені до виконання робіт без укладання трудового договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як зазначено у вказаній постанові, предметом договорів про надання послуг від 02.02.2017 укладених між ОСОБА_2 (Виконавець) та ПрАТ Електропівденмонтаж-10 (Замовник) в особі голови правління ОСОБА_4 , є надання послуг, а саме: спостереження за стаціонарним господарським об`єктом, майном, матеріальними цінностями, що знаходяться в межах об`єкта, а також вантажем, який перевозять транспортом; пропуск працівників, відвідувачів, транспорта та випуск з території об`єкта в порядку та по зразкам документів, затвердженими керівництвом; разом зі змінником перевірка цілісності господарського об`єкту, наявность замків в місцях зберігання матеріальних цінностей, візуальний контролюють периметру огорожі.

На думку відповідача, зазначені види робіт свідчать про процес праці, а не про його результат. При цьому в договорі відсутні обсяги робіт, тобто оплаті підлягає процес праці, а не її результат. Обов`язки ОСОБА_2 відповідно до договорів про надання послуг від 02.02.2018 збігаються з колом обов`язків за посадою охоронця, які передбачені класифікатором професій. Крім того, відповідно до штатного розпису на 2017 рік, затвердженого головою правління ОСОБА_4 , у якому присутня посада охоронця, на момент укладання договору із зазначеною особою, кількість штатних одиниць за посадою охоронець складає 1 одиницю. Отже, за наявності вільної даної посади у штатному розписі, прийняття на роботу, для виконання зазначених робіт, має здійснюватися відповідно до вимог трудового законодавства, тобто має укладатися трудовий договір.

Предметом договорів про надання послуг від 01.01.2017, укладеним між ОСОБА_5 (Виконавець) та ПрАТ Електропівденмонтаж-10 (Замовник) в особі голови правління ОСОБА_4 , є обстеження водіїв на предмет спроможності керувати транспортом. На думку відповідача, зазначені види робіт свідчать про процес праці, а не про його результат. При цьому в договорі відсутні обсяги робіт, тобто оплаті підлягає процес праці, а не її результат. Також відповідно до п. 2.1.2 вказаного договору встановлено режим роботи з 07 до 08 години кожного дня. У договорі відсутня інформація щодо попередньої або поетапної оплати. Водночас відповідно до наданих актів прийому наданих послуг за цивільно-правовим договором оплата здійснюється періодично, за місяць виконаної роботи, що зазвичай буває під час роботи по трудовому договору. Відповідач зазначає про постійний характер праці. Договір укладено на 12 календарних місяців 2017 року. Виходячи з вищевикладеного, відносини, які складаються між Виконавцем та Замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці. Оплата всім особам здійснюється щомісячно, з чіткою періодичністю та у строки, що слідують за відпрацьованим певним часом - місяцем, що зазвичай характерно для виплати заробітної плати за трудовими договорами.

Правомірність винесення відповідачем вказаних постанов є предметом спору в межах цієї адміністративної справи.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- на можливість вчасної сплати заробітної плати безпосередньо впливає наявність асигнувань (грошових коштів на рахунках), які б дозволили фактично здійснити дії на перерахування коштів на заробітну плату. У разі відсутності коштів на рахунках, підприємство фактично не має змоги вчасно виплатити заробітну плату, а, отже, у підприємства відсутня вина за затримку у її виплаті. Вказані обставини не враховані при винесенні спірних постанов. Відповідно до довідки ПрАТ Електропівденмонтаж-10 заборгованість підприємства перед працівниками станом на 01.11.2018 року відсутня. Зазначений факт встановлений постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.11.2018 у справі №316/1888/18 (а.с. 114-117). На підтвердження інформації, викладеної у постанові №ЗП1954/580/АВ/П/ПТ/ЗБ-2ФС від 01.11.2018, про порушення позивачем ч.4 ст.115 КЗпП України не наданий жодний належний та допустимий доказ. Відсутність вини голови правління ПрАТ Електропівденмонтаж-10 ОСОБА_4 щодо несвоєчасної виплати заробітної плати встановлена постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.11.2018 по справі №316/1888/18, яка набрала законної сили;

- висновок в акті інспекційного відвідування від 11.10.2018 про те, що у відносинах між ПрАТ Електропівденмонтаж-10 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 вбачаються ознаки трудових відносин, є помилковим, оскільки однією із обов`язкових умов трудових відносин є те, що працівник зобов`язується виконувати визначену трудову функцію відповідно до трудового розпорядку. Те, що відносини ПрАТ Електропівденмонтаж-10 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 мають ознаки трудових відносин спростовується наданими суду договорами про надання послуг, які мають певний строк дії та передбачають виконання певних замовлених послуг. Характерною відмінністю є оплата виконаних ОСОБА_2 , ОСОБА_6 робіт, оскільки оплата передбачена за фактично надані роботи, а не за весь час перебування вказаних осіб у відносинах з позивачем. Щодо фіксованості оплати, то така умова не суперечить умовам цивільно-правового договору та не може свідчити про те, що такі взаємовідносини є трудовими. Відповідно до положень ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, існує презумпція правомірності правочину, тому, оскільки правочини, які укладені ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з ПрАТ Електропівденмонтаж-10 за їх волею, не є нікчемними відповідно до діючого законодавства, та суду не надано доказів про визнання їх недійсними у судовому порядку, суд не може прийняти рішення про їх невідповідність закону в рамках розгляду даної адміністративної справи. Інспектор праці також не наділений повноваженнями відповідно до діючого законодавства надавати юридичну оцінку правочинам, а тому оскільки сторони вільні в укладенні правочинів (цивільно-правових договорів) та дотримуються умов визначених в договорі, відповідач не вправі визначати правову природу даних договорів на свій розсуд. За таких обставин, є необґрунтованими, викладені у спірній постанові №ЗП1954/580/АВ/П/ПТ/ТД-1 ФС від 01.11.2018, висновки про фактичну наявність трудових відносин між ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ПрАТ Електропівденмонтаж-10, та неможливість надання здійснюваних ними послуг за наданими договорами. Факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 виконували роботи (надавали послуги) на ПрАТ Електропівденмонтаж-10 за цивільно-правовими договорами встановлений постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.11.2018 по справі №316/1888/18, яка набрала законної сили.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 10.09.2014 року утворено Державну службу з питань праці, постановою КМУ № 100 від 11.02.2015 року утворено Головне управління Держпраці у Запорізькій області. Отже, відповідач є повноважним органом, який на час прийняття оскаржуваних рішень здійснював функції державного контролю за додержанням законодавства про працю відповідно до вимог Порядку, затвердженого постановою КМУ № 295 від 26.04.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що виплата заробітної плати проводиться позивачем з порушенням строків встановлених чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відсутність асигнування на рахунках підприємства, не звільняє його від відповідальності за порушення законодавства. Крім того, колегія суддів вважає некоректним застосування такого терміну, як «асигнування» стосовно позивача, оскільки він безпосередньо з бюджету фінансування не отримує.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відсутність грошових коштів на рахунках підприємства це наслідок його господарювання, який не звільняє підприємство від обов`язку оплачувати виконану роботу своїх працівників.

Крім того, доказів, що затримка при виплаті заробітної плати склалась у зв`язку з невиконанням з боку ВП Запорізька АЕС перед ПрАТ Електропівденмонтаж-10 своїх договірних зобов`язань про оплату виконаних робіт матеріали справи не містять.

Щодо доводів суду першої інстанції стосовно того, що відсутність вини голови правління ПрАТ Електропівденмонтаж-10 ОСОБА_4 щодо несвоєчасної виплати заробітної плати встановлена постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.11.2018 у справі №316/1888/18, яка набрала законної сили, відповідачем в апеляційній скарзі правильно зазначено, що відповідно до ч.7 ст.78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Так, з постанови суду вбачається, що підставою для таких висновків були надані ОСОБА_4 довідки підприємства про відсутність коштів на рахунках на час виплати заробітної плати. Проте, на думку апеляційного суду, для встановлення підстав для звільнення від застосування фінансових санкцій підприємства, таких доказів не достатньо, оскільки з них не можливо встановити причини відсутності коштів, наявність порушення контрагентом умов договору, зокрема відсутні акти звірки з ВП «Запорізька АЕС». Крім того, у такому випадку позивач не позбавлений права вимагати від контрагента відшкодування збитків, що виникли внаслідок порушення умов договору. Проте, від обов`язку здійснювати оплату праці своєчасно це не звільняє.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, тобто висновок суду у постанові в справі про адміністративне правопорушення щодо відсутності вини керівника підприємства не виключає можливості притягнення до іншого виду відповідальності підприємства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо протиправності постанови № ЗП 1954/580/АВ/П/ПТ/ЗБ-2ФС від 01.11.2018 року є помилковими.

Підставою для прийняття постанови № ЗП 1954/580/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС від 01.11.2018 року є порушення позивачем ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, відповідно до яких трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі відповідно до вимог статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Предметом договорів про надання послуг, укладених між ОСОБА_2 , як виконавцем, та ПрАТ Електропівденмонтаж-10, як замовником, в особі голови правління Бурноса І.С є надання послуг, а саме: спостереження за стаціонарним господарським об`єктом, майном, матеріальними цінностями, що знаходяться в межах об`єкта, а також вантажем, який перевозять транспортом; пропуск працівників, відвідувачів, транспорта та випуск з території об`єкта в порядку та по зразкам документів, затвердженими керівництвом, разом зі змінником перевірка цілісності господарського об`єкту, наявності замків в місцях зберігання матеріальних цінностей, візуальний контроль периметру огорожі.

Предметом договорів про надання послуг, укладеним між ОСОБА_5 , як виконавцем, та ПрАТ Електропівденмонтаж-10, як замовником, в особі голови правління ОСОБА_4 , є обстеження водіїв на предмет спроможності керувати транспортом. Відповідно до актів виконаних робіт ОСОБА_5 проводив медичний огляд водіїв замовника перед виїздом на лінію, щоденно з 07:00 до 08:00 години, що підтверджує систематичних характер роботи, в тому числі підпорядкування правилами внутрішнього трудового розпорядку. Той факт, що особа не перебувала на роботі повний робочий день, свідчить лише про те, що вона працює на умовах неповного робочого дня.

Відповідачем правильно вказано, що відповідно до актів виконаних робіт зазначені види робіт свідчать про процес праці, а не про його результат.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 у справі № 127/21595/16-ц.

Суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що в договорі про надання послуг не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику. Жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик. Крім того, вартість послуг визначена у фіксованій сумі, незалежно від обсягу та виду робіт, як щомісячна винагорода за роботу, яка носить систематичний характер.

Колегія суддів зазначає, що цивільно-правова угода має містити наступні умови: термін початку і закінчення (менший за календарний рік); вид і обсяг роботи (послуг) у певних одиницях; винагороду за кожний вид роботи і загальну винагороду суму договору; відповідальність виконавця у разі невиконання робіт (ненадання послуг) своєчасно, або у разі неналежного виконання (критерії належності/якості/комплектності мають бути визначені в договорі); вказівку, що виконавець сам себе забезпечує засобами виробництва, сам облаштовує робоче місце і обладнує його всім необхідним, сам сплачує за електроенергію, засоби зв`язку, інтернет і решту всього необхідного для виконання завдання.

Договори про надання послуг між позивачем та ОСОБА_2 не містять наведених вище умов. Також не містять зазначених вимог договори про надання послуг між позивачем та ОСОБА_6 .

Наведені вище обставини, на думку колегії суддів, підтверджують правильність висновків відповідача про допуск ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до виконання роботи без укладання трудового договору.

Доводи суду про відсутність повноважень у відповідача визнавати недійсним або нікчемним договори цивільно-правового характеру колегія суддів до уваги не приймає, оскільки підставою для відповідальності за ст. 265 КЗпП України є допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а сам факт укладання цивільно-правового договору не є перешкодою до застосування таких санкцій та подальше існування такого цивільного договору залежить лише від волевиявлення сторін. Крім того, відповідач в межах своїх повноважень здійснює контроль за суб`єктами господарювання та має право виявляти випадки фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та зобов`язаний застосовувати до порушників передбачені законом фінансові санкції.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року у справі №280/4821/18 скасувати.

У задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30.08.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов