Справа № 805/211/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року справа №805/211/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участі представника позивача Кравченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року (повне судове рішення складено 07 лютого 2018 року у м. Слов`янську) у справі № 805/211/18-а (суддя в І інстанції Кочанова П.В.) за позовом Головного управління ДФС у Донецькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року Головне управління ДФС у Донецькій області (далі - ГУ ДФС у Донецькій області) звернулось до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , платник податків) про стягнення податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 22.11.2017 за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обліковується податковий борг у розмірі 33 880,56 грн. (орендна плата з фізичних осіб). Заборгованість виникла з причин несплати штрафних (фінансових) санкцій, у тому числі:

- 16 447,20 грн. - податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 15.07.2016 року № 8698-13, яке було направлено на адресу відповідача 28.07.2016 та відповідно до поштового повідомлення повернуто на адресу ДПІ 30.08.2016 за закінченням терміну зберігання;

- 17 433,36 грн. - податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 28.04.2017 № 5406-13, яке було отримано відповідачем особисто 13.07.2017, згідно з підписом на корінці податкового повідомлення-рішення.

У зв`язку з несплатою платником податків податкового боргу та відповідно до ст.59 Податкового кодексу України (далі - ПК України), 11.03.2016 була сформована та спрямована відповідачу податкова вимога № 113-23, яка повернулась на адресу позивача з відміткою про отримання 16.05.2016 особисто платником податку.

На підставі вищевикладеного, в зв`язку з тим, що зазначена сума податкового боргу відповідачем самостійно не сплачена, позивач просив суд стягнути суму податкового боргу у розмірі 33 880,56 грн. (орендна плата з фізичних осіб).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідач вносив орендну плату в розмірі, визначеному договором оренди від 01 грудня 2013 року з Мангушською селищною радою включно до січня 2015 року, а з лютого 2015 року платник податків є звільненим від її сплати, отже вимоги ГУ ДФС у Донецькій області про стягнення податкового боргу є незаконними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В запереченнях на відзив відповідач просив задовольнити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Відповідач до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, з огляду на таке.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 14.06.2007 за № 0 000942, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за юридичною адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на податковому обліку у Мангушській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області з 18.06.2007, як платник податків.

Як вбачається з матеріалів справи, між Мангушською селищною радою та громадянином ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 01.12.2013 на земельну ділянку загальною площею 0,48 га строком на 20 років, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . За умовами договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 9 189,60 грн., що складає 3,5% від грошової оцінки земельної ділянки.

В зв`язку з несплатою грошових зобов`язань, визначених відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2013 року, відповідач має податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 33 880,56 грн.

Вказана сума податкового боргу виникла на підставі податкового повідомлення-рішення (форми "Ф"), яким визначено зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб у сумі від 15 липня 2016 року № 8698-13 на суму 16 447,20 грн. та податкового повідомлення-рішення, яким визначено зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб від 28 квітня 2017 року № 5406-13 на суму 17 433,36 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 15.07.2016 № 8698/13 на суму 16 447,20 грн. було направлено на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, зазначений лист повернувся на адресу позивача з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 5406-13 на суму 17 433,36 грн. було отримано відповідачем особисто 13.07.2017.

Доказів оскарження відповідачем наведених податкових повідомлень-рішень в судовому чи адміністративному порядку матеріали справи не містять.

У зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 податкового боргу, позивачем було сформовано податкову вимогу від 11.03.2016 № 113-23 на суму податкового боргу 11 293,93 грн., яка була отримана особисто відповідачем 16.05.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Податкова вимога від 11.03.2016 № 113-23 відповідачем в адміністративному та судовому порядку не оскаржувалась.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що оскільки податковий борг відповідачем у загальній сумі 33 880,56 грн., про який він повідомлений, проте ним не оскаржений та до теперішнього часу у добровільному порядку не сплачений, така заборгованість перед бюджетом підлягає стягненню.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Згідно п.15.1 ст.15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати.

Підпунктом 14.1.137 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що орган стягнення, це державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, як зазначено у п. 41.2 ст. 41 ПК України.

Згідно до п.п. 14.1.39 п. 4.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньо економічної діяльності.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема, стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно пункту 56.11 статті 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 Розділу XIII ПК України.

Відповідно до ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Згідно з п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Закон України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), який набрав чинності з 15.10.2014, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Положеннями статті 6 Закон № 1669-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, а саме - під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

З аналізу наведених норм колегія суддів приходить до висновку, що саме здійснення господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції є підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Смт. Мангуш входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р (втратило чинність) і Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р (чинне).

З огляду на положення статті 6 Закону № 1669-VII суб`єкти господарювання звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період проведення антитерористичної операції в силу прямої дії Закону.

Отже, відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає можливість утворення податкового боргу та відповідно формування контролюючим органом податкових вимог і стягнення ним самостійно визначених грошових зобов`язань.

Колегія суддів також зазначає, що оскільки Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до ПК України.

Поруч з цим, згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак положення цього Закону підлягають застосуванню у межах спірних відносин виходячи із положень податкового принципу презумпції правомірності рішень платника податку закріпленого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України та пункту 56.21 статті 56 цього кодексу.

Платники земельного податку (орендної плати), які здійснювали діяльність на території проведення антитерористичної операції звільняються від своїх обов`язків, зокрема, щодо сплати орендної плати за землю державної або комунальної власності з 14 квітня 2014 року до 08 червня 2016 року.

Таким чином, стягнення з відповідача зобов`язання орендної плати за землю в сумі 33 880,56 грн. є безпідставним.

Аналогічна позиція висловлена в чисельних постановах Верховного Суду, зокрема в постановах від 30.11.2018 у справі № 805/3518/15а, від 14.03.2019 у справі № 805/220/17-а, від 05.02.2019 у справі № 812/408/16.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду за те, що апеляційна скарга відповідача судом апеляційної інстанції задоволена та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати ФОП ОСОБА_1 по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2400 грн. (квитанції № 0.0..1 від 23.07.2019, № 0.0..1 від 26.06.2019) підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань позивача.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року у справі № 805/211/18-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог Головного управління ДФС у Донецькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з орендної плати за землю у сумі 33 880,56 грн. - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 2400 (двох тисяч чотирьох ста) гривень.

Повне судове рішення - 03 вересня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук