Справа № 548/509/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 548/509/16-а

адміністративне провадження № К/9901/13342/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Стеценка С. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хорольського районного суду Полтавської області (у складі головуючого судді Коновода О. В.) від 26 травня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Філатова Ю. М., суддів Калиновського В. А., Бенедик А. П.) від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Хорольському районі Полтавської області про перерахунок пенсії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Хорольському районі Полтавської області (далі - УПФУ в Хорольському районі, Управління), у якому просив:

- зобов`язати УПФУ в Хорольському районі здійснити перерахунок та виплату йому пенсії, як інваліду ІІІ групи, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 230/96-ВР) та ст. 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) за період з 01 січня 2016 року;

- зобов`язати Управління здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії, як інваліду ІІІ групи, за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 230/96-ВР та ст. 28 Закону № 1058-IV, починаючи з 01 січня 2016 року.

Хорольський районний суд Полтавської області постановою від 26 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовив.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вирішив, що з 03 серпня 2014 року розмір виплат основної та додаткової пенсій особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є інвалідами ІІІ групи, повинен визначатися відповідно до урядових постанов, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату державної пенсії на підставі ст. 50, 54 Закону № 230/96-ВР задоволенню не підлягають, оскільки вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених у постанові Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 1210).

Не погодившись із вказаними вище судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції, у серпні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Хорольського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2016 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначив, що оскаржувані рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України. При цьому, на його думку, суди не в повному обсязі з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, що призвело до невідповідності висновків судів першої та апеляційної інстанції обставинам справи.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16 серпня 2016 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27 серпня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом ІІІ групи (захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 20 листопада 2002 року Полтавською обласною державною адміністрацією, та довідкою МСЕК.

09 березня 2016 року позивач звернувся до Управління із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії (основної державної та додаткової) відповідно до ст. 50, 54, 67 Закону № 230/96-ВР, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Листом від 22 березня 2016 року № 2/Л-03 УПФУ в Хорольському районі повідомило позивача, що для виплати пенсій та доплат до неї в інших розмірах, ніж встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, відсутні правові підстави.

Не погоджуючись з отриманою відмовою, позивач звернувся з вказаним позовом до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі № 230/96-ВР.

Відповідно до ст. 49 Закону № 230/96-ВР пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-ІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», що набрав чинність з 01 січня 2015 року, внесено зміни до Закону № 230/96-ВР. Зокрема, ст. 50 вказаного Закону викладена у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України», а ст. 54 викладена в такій редакції: «Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. У всіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».

З огляду на викладені положення законодавства з 01 січня 2015 року визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на Чорнобильській АЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

На реалізацію даних положень діє Постанова № 1210, згідно з п. 11 якої для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мінімальний розмір пенсії становить: IIІ групи інвалідності - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п. 13 вказаної постанови щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам IIІ групи - 284,7 гривні.

Отже, виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, проводилась у розмірі, встановленому Постановою № 1210.

За приписами п. 3 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Крім того, розглядаючи наведені позивачем аргументи, колегія суддів виходить з того, що всі доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої й апеляційної інстанцій, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права при постановленні оскаржуваних рішень, у касаційній скарзі не зазначено. Висновки судів скаржник не спростував.

Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хорольського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

А. А. Єзеров

С. Г. Стеценко