Справа № 640/12896/19
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 вересня 2019 року № 640/12896/19

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у м. Києві

про скасування вимоги про сплату боргу

Суддя - Вовк П.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому позивач просить суд скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-193227-17 від 14 травня 2019 року, прийняту ГУ ДФС в м. Києві.

Ухвалою суду від 17 липня 2019 року було відкрито провадження в даній справі та вирішено, у зв`язку з її належністю до категорії справ незначної складності у відповідності до вимог п. 10 ч. 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), враховуючи вимог ч.ч. 1-2 статті 257 КАС України, здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставність оскаржуваного рішення з огляду на те, що він з 01 червня 2014 року втратив статус платника єдиного податку, оскільки був таким зареєстрований на території Автономної Республіки Крим, а відтак і обов`язок зі сплати єдиного податку і єдиного соціального внеску, та до дати зміни місця проживання і взяття на податковий облік на території України перебував у статусі суб`єкта вільної економічної зони «Крим».

Відповідачем було надано суду відзив на адміністративний позов, в прохальній частині якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Водночас, в мотивувальній частині такого відзиву відповідач погоджується з тим, що в інтегрованій картці платника податку ФОП ОСОБА_1 наявна заборгованість, яка виникла, в тому числі, у результаті неправомірних нарахувань зі сплати єдиного соціального внеску, а тому позивачу пропонується подати відповідну заяву до контролюючого органу на зняття актуальності невірно поданої звітності за 2017 рік та перездати таку звітність, після чого його інтегрована картка буде приведена у відповідність.

На такий відзив позивачем було надано письмові пояснення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 зареєструвався фізичною особою-підприємцем 12 листопада 2008 року. Місцем його реєстрації була Автономна Республіка Крим, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_1 .

Відповідачем не заперечується, що в липні 2017 року позивач зареєструвався, як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_2 , та став на облік у контролюючих органах.

27 липня 2017 року, позивач звернувся до державного реєстратора з метою внесення змін до відомостей про фізичну особу-підприємця, що підтверджується відповідним описом документів (реєстраційний номер справи 2_882_023337_04).

ГУ ДФС у м. Києві винесено вимогу про сплату боргу № Ф-193227-17 від 14 травня 2019 року на суму 5 284, 67 грн. у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості, в тому числі, за період, який припадає на час його реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності на території вільної економічної зони «Крим», тобто до 27 липня 2017 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України визначено Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12 серпня 2014 року № 1636-VІІ (далі також - Закон № 1636).

Відповідно до п. 3.1 статті 3 Закону № 1636, на території вільної економічної зони «Крим» (далі - ВЕЗ «Крим») діє особливий правовий режим економічної діяльності фізичних та юридичних осіб, у тому числі особливий порядок застосування норм регуляторного, податкового та митного законодавства України, а також особливий режим внутрішньої та зовнішньої міграції фізичних осіб.

Згідно з п. 5.3 статті 5 Закону № 1636, фізична особа, яка має податкову адресу (місце проживання), юридична особа (відокремлений підрозділ), яка має податкову адресу (місцезнаходження) на території ВЕЗ «Крим», прирівнюється з метою оподаткування до нерезидента.

Підпунктом 3 п. 12.3 статті 12 Розділу II «Перехідні положення» Закону № 1636 визначено, що з 01 червня 2014 року вважається анульованою податкова реєстрація осіб, які станом на 31 травня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя.

Така податкова реєстрація може бути відновленою після евакуації особи на іншу територію України згідно зі статтею 15 цього Закону у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань оподаткування, або внаслідок завершення строку тимчасової окупації.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що стосовно платників податків - фізичних та юридичних осіб, які станом на 31 травня 2014 року мали місце проживання/місцезнаходження та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя, діє особливий правовий режим економічної діяльності: такі особи прирівнюються з метою оподаткування до нерезидентів, а їх податкова реєстрація вважається анульованою.

Анулювання податкової реєстрації, означає, що з цієї дати, а саме з 01 червня 2014 року позивач перестав існувати, як фізична особа-підприємець для податкових органів України, а усі подальші податкові зобов`язання зі сплати податків і зборів передбачені податковим законодавством та ПК України після цієї календарної дати - припинені, їх відновлення можливе тільки після евакуації особи з Автономної Республіки Крим, або закінчення тимчасової окупації Автономної Республіки Крим.

Отже, з 01 червня 2014 року позивач втратив статус платника єдиного податку, а відтак і обов`язок сплати єдиного соціального внеску, та до 27 липня 2017 року (дати зміни місця проживання і взяття на податковий облік на території міста Києва) перебував у статусі суб`єкта ВЕЗ «Крим».

Відповідно до пп. 12 п. 12.3 статті 12 Розділу II «Перехідні положення» Закону № 1636, зупиняється застосування до платників податків із місцезнаходженням на території ВЕЗ «Крим» норм статей 59, 60, 87-101, 124, 126 і 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Статтею 15 Розділу II «Перехідні положення» Закону № 1636, яка в силу пп. 3 п. 12.3 статті 12 цього ж Закону розповсюджується й на фізичних осіб, передбачено, що будь-якій юридичній особі - резиденту України, яка змінює (змінила) своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України:

а) списується податковий борг, суми розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань за будь-якими податками (зборами, обов`язковими платежами), що виникли з моменту тимчасової окупації.

До платників податків, які станом на початок тимчасової окупації мали місцезнаходження на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, починаючи з 1 числа місяця, на який припадає початок тимчасової окупації, не застосовуються фінансові санкції, штрафні санкції та пеня за порушення порядку подання, обчислення, правильності заповнення податкових декларацій та повноти сплати сум податків і зборів, допущені під час здійснення господарської діяльності на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя.

З огляду на зміст вищезазначених норм законодавства України вбачається, що прийнята щодо позивача вимога про сплату боргу № Ф-193227-17 від 14 травня 2019 року, є необґрунтованою та протиправною, оскільки у період з 01 червня 2014 року по 27 липня 2017 року у позивача не було обов`язку сплачувати податкові зобов`язання та єдиний соціальний внесок, адже його податкова реєстрація була анульована.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2018 року у справі № 819/1697/16.

Додатково звертаю увагу, що згідно п. 12.3 статті 12 Розділу II «Перехідні положення» Закону № 1636 передбачено, що під час тимчасової окупації справляння податків і зборів, єдиного соціального внеску та застосування реєстраторів розрахункових операцій відносно території ВЕЗ «Крим» діють з урахуванням того, що загальнодержавні податки і збори, визначені статтею 9 Податкового кодексу України, статтею 271 Митного кодексу України, єдиний внесок, встановлений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, справляння якого здійснюється відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", не справляються з доходів, отриманих юридичними особами (їх відокремленими підрозділами) та фізичними особами на тимчасово окупованій території, операцій та/або з інших об`єктів оподаткування (в тому числі об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням) на тимчасово окупованій території.

Особи, які перебували на обліку в контролюючих органах або мали місцезнаходження (місце проживання) на території Автономної Республіки Крим або міста Севастополя на початок тимчасової окупації, звільняються від обов`язків сплати єдиного внеску, передбаченого Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та виконання вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" під час провадження їхньої підприємницької діяльності на тимчасово окупованій території України.

Особи, які перебували на обліку в контролюючих органах або мали місцезнаходження (місце проживання) на території Автономної Республіки Крим або міста Севастополя на початок тимчасової окупації, звільняються від обов`язку подання до контролюючих органів декларацій (крім митних декларацій), звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів протягом строку такої тимчасової окупації та після її завершення.

Таким чином, спеціальним Законом, яким урегульовані питання пов`язані з провадженням підприємницької діяльності на тимчасово окупованій території, та установлено спеціальний економічний режим, прямо передбачено, що податки суб`єктами господарювання не підлягають сплаті, такі особи звільняються від обов`язків сплати єдиного внеску, а податкова звітність не подається.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач фактично погоджується з тим, що в інтегрованій картці платника податку ФОП ОСОБА_1 наявна заборгованість, яка виникла, в тому числі, у результаті неправомірних нарахувань зі сплати єдиного соціального внеску, а тому позивачу пропонується подати відповідну заяву до контролюючого органу на зняття актуальності невірно поданої звітності за 2017 рік та перездати таку звітність, після чого його інтегрована картка буде приведена у відповідність.

Між тим, на думку суду, можливе внесення змін до інтегрованої картки платника податку ФОП ОСОБА_1 не скасовує вже прийняту вимогу про сплату боргу й не відновлює, в цьому аспекті, порушені права та інтереси позивача, а тому задоволення його позовних вимог про скасування такої вимоги є належним способом захисту його порушених прав та інтересів.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19; ) про скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-193227-17 від 14 травня 2019 року, прийняту Головним управлінням ДФС у м. Києві.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк