Справа № П/811/786/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2019 року м. Дніпросправа № П/811/786/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Баранник Н.П., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 (головуючий суддя Брегей Р.І.)

в адміністративній справі № П/811/786/18 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 01 листопада 1991 року по 12 січня 2002 року в МПП «Фірма Гарант» у страховий стаж, який враховується при призначенні пенсії, а також просив зобов`язати відповідача вчинити такі дії та провести відповідний перерахунок пенсії з врахуванням згаданого стажу з дня її призначення (а.с.5-6).

Позов обґрунтовано тим, що у період з 01.11.1991 по 12.01.2002 позивач працював на посаді директора Малого приватного підприємства «Фірма Гарант» (далі - МПП «Фірма Гарант»), записи про що наявні в трудовій книжці, проте відповідачем вказаний стаж протиправно не включено до загального трудового стажу, що, на думку позивача, є протиправним. Однак відповідач протиправно не зарахував вказаний період до загального трудового стажу, оскільки вважає, що в трудовій книжці містяться неточні записи про період роботи з 01.11.1991 по 12.01.2002. зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.06.позов задоволено частково.

Свою позицію суд першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову обґрунтував тим, що стаж, який зазначений в трудовій книжці, стає страховим лише за умови сплати страхових внесків. Оскільки за період з 01.01.1995 року по 12.02.2002 року МПП «Фірма Гарант» не нараховувало працівникам заробітну плату та не сплачувало до Пенсійного фонду страхові внески, то відсутні підстави для зобов`язання відповідача включати зазначений період праці позивача до страхового стажу. Тому в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Щодо частини рішення, якою задоволені позовні вимоги, то суд першої інстанції зазначив, що за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1994 року відповідач допустив помилку, не зарахувавши до страхового стажу позивача вказаний період, таке порушення впливає на розмір пенсії. Помилка допущена виключно з вини відповідача підлягає усуненню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини даної справи. Зазначає, що дані роздруківки не можуть бути доказами щодо несплати страхових внесків підприємством в 1996 по 2003 роки. З роздруківки не видно час коли відповідна інформація вносилася в базу.

Відповідачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Посилається на те, що страховий стаж - це період протягом якого сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або сплачено страхові внески. Позивач ставить питання зарахування «трудового стажу», але визначення такого поняття в законодавстві відсутнє, тому врахування такого стажу до пенсії не можливе. Зазначає, що за період з 01.01.1995 року по 31.01.2002 року платником щоквартально подавалися звіти без нарахувань фонду заробітної плати, сплата страхових внесків на розрахунки управління не надходила. 10.09.2012 року МПП «Фірма Гарант» ліквідовано. Також заявником подано архівні довідки про відсутність наказів з особового складу та відомостей нарахування заробітної плати Малого приватного підприємства «Фірма Гарант». Вважає, що зарахувати період роботи до загального страхового стажу 01.01.1993 року по 12.02.2002 року немає законних підстав, оскільки за вказаний період відсутнє нарахування заробітної плати та сплата страхових внесків. Загальний страховий стаж позивача становить 33 роки 6 місяців 17 днів. Цей стаж враховано у відповідності з наданими документами та пропорційно сплаченим страховим внескам по 31.01.2017 року. Коефіцієнт страхового стажу становить 0,33583. Загальний стаж становить 33 роки 7 місяців 18 днів. Середньомісячний заробіток взятий за період трудової діяльності з 01.02.2002 р. по 31.01.2017 року, який після обчислення становить 5044,33. Також зазначає, що позивач був керівником підприємства МПП «Фірма Гарант» і мав забезпечити зберігання документів, шляхом передачі їх в архів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8). Виплата пенсії призначена з 01 березня 2017 року. Згідно записів трудової книжки 01 листопада 1991 року призначений керівником МПП «Фірма Гарант». Звільнений з цієї посади 12 лютого 2002 року (а.с.13).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Водночас, відповідно до 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

В силу вищезазначених норм законодавства, на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, яка містить відомості про саму застраховану особу (в тому числі реєстраційний номер облікової картки платника податків), страхувальника, страховий стаж застрахованої особи та інші відомості, які дозволяють встановити страховий стаж для призначення пенсії.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV прийнято 09 липня 2003 року.

При цьому, у період про який просить позивач та працював директором МПП «Фірма Гарант» діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року.

Приписами пункту «а» частини 1 статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що обов`язковою умовою визначення страхового стажу для призначення пенсії у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» є сплата страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що приписами статті 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, стаж, який зазначений у трудовій книжці, стає страховим лише за умови сплати страхових внесків, що встановлено приписами пенсійного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач включив до страхового стажу період роботи на МПП «Фірма Гарант» з 01 листопада 1991 року по 31 грудня 1992 року, оскільки в цей час сплачувались страхові внески у повному обсязі, що підтверджується документально (а.с.31-32).

При цьому, відповідач визнав, що відсутні архівні дані про сплату страхових внесків МПП «Фірма Гарант» у період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1994 року (а.с.163-164) та зазначив, що за період з 01 січня 1995 року по 31 січня 2002 року МПП «Фірма Гарант» щоквартально подавало звіти без нарахування заробітної плати та за цей період не сплачувались страхові внески (а.с.163-164).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що дані таких звітів вносились до електронної бази, витяги містяться в матеріалах справи (а.с.70-78).

Також в матеріалах справи міститься інформація надана Кіровоградською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС в Кіровоградській області про сплату МПП «Фірма Гарант» податку на доходи фізичних осіб (а.с.22).

Згідно вказаної інформації, починаючи з 1997 року по 12 лютого 2002 рік платник податків (МПП «Фірма Гарант») не нараховував та не сплачував податок на доходи фізичних осіб. При цьому, у податкового органу відсутні відомості з 1991 до 1996 років.

Слід зазначити, що згідно архівної довідки Кіровоградської міської ради наявні відомості про нарахування Малим приватним підприємством «Фірма Гарант» ОСОБА_1 заробітної плати за 1992 рік та січень-лютий 1994 року (а.с. 24).

При цьому, за даними Державного архіву Кіровоградської області - не надходили на зберігання документи МПП «Фірма Гарант» (а.с.36).

Вказане підприємство ліквідоване 10 вересня 2012 року (а.с.20).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що за період з 01 січня 1995 року по 12 лютого 2002 року МПП «Фірма Гарант» не нараховувало працівникам заробітну плату та не сплачувало страхові внески до Пенсійного фонду України.

Таким чином, колегія судів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав зобов`язання відповідача включити цей період роботи позивача до страхового стажу.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо включення страхового стажу позивача роботу у МПП «Фірма Гарант» за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1994 року та проведення перерахунку пенсії з дня її призначення, у зв`язку із не доведенням відповідачем не сплати страхових внесків з заробітної плати позивача за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1994 року.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду першої інстанції права, свободи та інтереси позивача не порушені.

З огляду на результати розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 27.08.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко