Справа № 520/10721/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 р.Справа № 520/10721/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.05.19 року по справі № 520/10721/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області , Управління Державної міграційної служби України в Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулася позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому уточнивши позовні вимоги, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області № 165 від 30.10.2018 про скасування громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 15.11.2006;

- скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України у Харківський області від 15.11.2018 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.11.2018 громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби України у Харківський області поновити громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідку на постійне проживання в Україні шляхом видачі нової посвідки.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 15.11.2006 рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Київській області на підставі Закону України "Про імміграцію" надано дозвіл на імміграцію в Україну позивачу, в результаті чого ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 15.11.2006. 07.06.2018 Харківським окружним адміністративним суду прийнято рішення по адміністративній справі № 820/2643/18, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області в нездійсненні оформлення та видачі громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні в зв`язку з досягненням 25-річного віку за заявою від 13.03.2018 року. Зобов`язано Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідку на постійне проживання в Україні в зв`язку з досягненням 25-річного за заявою від 13.03.2018 року. 23.10.2018 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2018 по справі № 820/2643/18 набрало законної сили. 15.11.2018 гр. В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні ГУ ДМС України в Харківський області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2018 по справі № 820/2643/18 отримала посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.11.2018. Того ж дня в приміщенні ГУ ДМС України в Харківський області головним спеціалістом ГУ ДМС України в Харківський області Кушнир Н.В. у гр. В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.11.2018 (акт про вилучення документу від 15.11.2018). Також Головним Управлінням Державної міграційної служби України в Харківський області позивачу надано копію рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження № 165 від 30.10.2018. Також було надано копію висновку УДМС України в Київський області «Перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 від 30.10.2018. Позивач вважає такі рішення та дії відповідачів незаконними.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області № 165 від 30.10.2018 про скасування громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 15.11.2006.

Скасовано рішення Головного Управління Державної міграційної служби України у Харківський області від 15.11.2018 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.11.2018 громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Головне Управління Державної міграційної служби України у Харківський області поновити громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідку на постійне проживання в Україні шляхом видачі нової посвідки.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач звертає увагу на передчасність заявлення позивачем позовної вимоги про скасування рішення ГУДМС України в Харківській області від 07.11.2018.

Також на думку відповідача, є передчасним задоволення позовної вимоги в частині поновлення позивачу посвідки на постійне проживання шляхом видачі нової.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до п. З Порядку № 321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на. імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Таким чином, з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що посвідка на постійне проживання оформлюється іноземцеві при наявності чинного дозволу на імміграцію.

Відповідно до абз. 2 пункту 3 Порядку № 321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Таким чином, у разі чинного дозволу на імміграцію позивач має реалізувати своє право на отримання посвідки на постійне проживання шляхом звернення до органу міграційної служби із відповідною заявою.

Формою захисту прав громадян і поновлення порушених прав є ліквідація результатів неправомірних дій, що застосовується з метою поновлення попереднього стану. Позивачем не доведено факту порушення його прав щодо нездійснення оформлення та видачі посвідки при наявності чинного дозволу на імміграцію.

За таких обставин, на думку апелянта, постанова суду підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог, задоволених судом першої інстанції в частині щодо ГУДМС України в Харківській області, необхідно відмовити.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому серед іншого позивач зазначає, що відповідно п.1. Порядку № 321 посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п. 64 Порядку 321, посвідка скасовується територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію"; 2) отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 65 Порядку 321, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Відповідно до п, 66 Порядку 321, копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Відповідно до пп. 9 п.62 Порядку 321, територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію.

Станом на 07.11.2018 року (дату оформлення посвідки на постійне проживання) відповідач був обізнаний про те, що позивачу скасовано дозвіл на імміграцію.

Також на думку позивача, відповідачем не надано жодних доказів про те, що позивач, до прийняття рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 15.11.2018 року про скасування посвідки серії НОМЕР_2 від 07.11.2018 року був обізнаний про прийняте 30.10.2018 року рішення УДМС України в Київській області про скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983, Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

При цьому, при оформленні 07.11.2018 року посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , відповідачем не повідомлено позивача про скасування дозволу на імміграцію позивачу від 30.10.2018 року для можливості його оскарження та зазначена обставина не заважала ГУ ДМС України в Харківській області документувати позивача посвідкою на постійне проживання.

Окрім іншого, оскарження рішення про скасування дозволу на імміграцію, зупинило б ГУ ДМС України в Харківській області приймати рішення про скасування посвідки на постійне проживання 15.11.2018 року та надало б можливість позивачу перебувати на території України з посвідкою на постійне проживання до набрання законної сили судового рішення з питань скасування дозволу на імміграцію.

Виходячм з наведеного позивач вважає, що рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 15.11.2018 року про скасування посвідки на постійне проживання, визнання недійсною та такою що підлягає вилученню серії НОМЕР_2 від 07.11.2018 року, є передчасним рішенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою В`єтнаму, паспорт типу Р, код VNM, номер 1635966, терміном дії до 13.05.2024. (а.с.31)

13.06.2006 громадянка Соціалістичної республіки ОСОБА_1 звернулася до органів міграційної служби України в Київській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію".

Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Київській області на підставі Закону України "Про імміграцію" позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну, в результаті чого ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 15.11.2006, безстроково (а.с. 160, 30)

Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 11.05.2012 зареєстровано місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зверталася до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою про заміни посвідки у зв`язку з досягненням 25-річчя.

У зв`язку з неотриманням посвідки у встановлені законом строки позивач зверталася до суду з відповідним позовом.

07.06.2018 Харківським окружним адміністративним суду прийнято рішення по адміністративній справі № 820/2643/18, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області в нездійсненні оформлення та видачі громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні в зв`язку з досягненням 25-річного віку за заявою від 13.03.2018 року. Зобов`язано Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідку на постійне проживання в Україні в зв`язку з досягненням 25-річного за заявою від 13.03.2018 року.

23.10.2018 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2018 по справі № 820/2643/18 набрало законної сили.

15.11.2018 гр. В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні ГУ ДМС України в Харківський області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2018 по справі № 820/2643/18 отримала посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.11.2018.

Того ж дня в приміщенні ГУ ДМС України в Харківський області головним спеціалістом ГУ ДМС України в Харківський області Кушнир Н.В. у гр. В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.11.2018 (акт про вилучення документу від 15.11.2018). (а.с.33)

Також Головним Управлінням Державної міграційної служби України в Харківський області позивачу надано копію рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження № 165 від 30.10.2018та копію висновку УДМС України в Київський області «Перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 від 30.10.2018.

З матеріалів особової справи позивача встановлено, що до УДМС України в Київській області надійшов запит з ГУ ДМС України в Харківській області щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці СРВ ОСОБА_1 , яка звернулася із заявою про обмін посвідки на постійне проживання.

За результатами перевірки головним спеціалістом Управління ДМС України в Київській області Кузнєцовою Г.В. складено висновок про перевірку матеріалів щодо законності надання дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , затверджений заступником начальника Управління ДМС України в Київській області 30.10.2018.(а.с. 171-173)

У ході перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 відповідачем встановлено та відображено у висновку, що громадянка СРВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13 серпня 2006 року звернулась до Переяслав-Хмельницького РВ ГУ МВС України в Київській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон) як особа, яка є матір`ю іммігрантки та її неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка міста Харкова, має право на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про громадянство України». На підставі вказаного 15.11.2006 керівництвом ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області було прийняте рішення про надання вказаній іноземці дозволу на імміграцію відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону та документовано посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1 . Проте, неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент прийняття документів у її матері, не мала дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено їй належність до громадянства України. Так, відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Тобто отримати дозвіл на імміграцію в Україну особа віком до 10 років могла тільки спільно з батьками, а не самостійно. Таким чином громадянка СРВ ОСОБА_1 не могла бути визнана як мати іммігрантки. Крім того, відповідно до пункту шостого частини 7 статті 9 Закону, для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 Закону, подається нотаріально засвідчений документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленому в Україні. Однак відповідно до законодавства України лише повнолітня дитина (з 18-ти річного віку) може нести фінансові зобов`язання перед батьками. Отже в даному випадку вимога статті 9 Закону взагалі виконана бути не може.

На підставі висновку про перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 від 30.10.2018 заступником начальника УДМС України в Київській області було прийнято рішення №165 від 30.10.2018 про скасування позивачу дозволу на імміграцію, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" (а.с. 174).

На підставі рішення УДМС України в Київській області №165 від 30.10.2018 про скасування позивачу дозволу на імміграцію, Головним Управлінням Державної міграційної служби України у Харківський області прийнято рішення від 15.11.2018 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.11.2018 громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (подалі - Закон № 3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За змістом ч. 15 ст. 4 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року «Про імміграцію» (подалі - Закон № 2491-ІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2491-ІІІ, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з п. 2, 3 ч. 1 ст. 6 Закону № 2491-ІІІ, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Стаття 9 Закону № 2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5)документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

Крім зазначених документів, зокрема, подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Особи, які постійно проживають за межами України, за винятком осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію подають також довідку про відсутність судимості.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви (ч. 4 ст. 11 Закону № 2491-ІІІ).

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (подалі - Порядок № 1983).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

За визначенням статті 12 Закону № 2491-ІІІ, підставами для скасування дозволу на імміграцію є:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як установлено судовим розглядом, відповідачем не доведено та до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з`явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Доказів зворотного судам першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Також, колегія суддів зауважує, що відповідач при наданні позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні у 2006 році проводив перевірку законності залишення її на постійне проживання на території України, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідку на постійне місце проживання в Україні на підставі п.6 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію". За результатами аналізу цієї ж норми Закону відповідач прийняв протилежне рішення, що міститься у висновку УДМС в Київській області від 30.10.2018.

Посилання відповідача на приписи Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 № 681, зареєстрованого в Мінюсті 06.08.2013 за № 1335/23867, не доводять ґрунтовності поданих заперечень, оскільки вказаний нормативно-правовий акт не може ані змінювати, ані розширювати приписи законів, зокрема, Закону України "Про імміграцію", який має вищу юридичну силу.

Таким чином, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 165 від 30.10.2018 про скасування дозволу на імміграцію порушує права ОСОБА_1 на постійне проживання в Україні, її права і законні інтереси, як іноземця та матері, оскільки в подальшому змусить її виїхати з України та покинути свою родину і проживати окремо.

Оскільки підставою для винесення рішення Головного Управління Державної міграційної служби України у Харківський області від 15.11.2018 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.11.2018 громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в свою чергу слугувало рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 165 від 30.10.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , то воно також підлягає скасуванню.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідачем не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини у виниклих обставинах. Скасування цього дозволу, а не його зміна або скасування з прийняттям нового рішення, без врахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивача, оскільки він мав передбачені законом підстави на отримання дозволу на імміграцію.

Такими наслідками, відповідно до ст. 13 Закону № 2491-ІІІ, є обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа, яка не виїхала протягом місяця, підлягає видворенню в порядку передбаченому законодавством. Крім того, згідно зі ст. 14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Крім наведеного, колегія суддів зауважує, що згідно положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року по справі № 520/10721/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 03.09.2019 року