Справа № 705/1004/17
Суддя: Гудзенко В. Л.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №705/1004/17
2-а/705/51/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі головуючої судді Гудзенко В.Л.

при секретарі Юрченко А.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Насадюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправною відмови у виплаті пенсії та зобов?язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправною відмови у виплаті пенсії та зобов?язання вчинити певні дії. Позивач просить визнати протиправними порушення з боку головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області у відношенні до нього та вимог ст.ст. 22,46 Конституції України та зобов?язати негайно поновити його Конституційне право отримувати державну пенсію як інваліду-ліквідатору ЧАЕС ІІ групи в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком,для чого зобов?язати здійснити відповідний перерахунок та забезпечити своєчасне фінансування і виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України; допустити негайне виконання рішення суду. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має відповідне посвідчення першої категорії серії НОМЕР_1 від 29.09.2008 року та вкладку до нього № 637091 від 29.09.2009 року. Черкаським МСЕК йому встановлено 2 групу інвалідності, захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС, довідка серія 10 ААА № 911610, перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області (надалі відповідач) і йому призначена державна пенсія. У 2017 році він звернувся до відповідача із заявою про приведення розмірів його пенсії у відповідність до норм ст.ст. 49, 50, 54 Закону № 796-12, виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплати пенсії за цей період. Відповідач відмовив в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії відповідно до Постанови КМ України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої і здійснюються позивачу виплати. В обґрунтування позову посилається на Конституцію України, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-12, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІУ, Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року, № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року, № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, в яких визначено, що згідно зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Вважає, що застосування відповідачем підзаконного акту - Постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка суперечить Закону № 796-ХІІ, при нарахуванні та виплаті йому пенсії є помилковим та протиправним. Просить суд визнати протиправною відмову відповідача в перерахунку та виплаті йому щомісячної державної пенсії відповідно до вимог ст. ст. 49-54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, тобто 8,75 мінімальних пенсій за віком та зобов`язати провести відповідний перерахунок пенсії та її виплату.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги, викладені в адміністративному позові просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на обставини викладені у запереченні, з якого вбачається, що пунктом 4 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2011 рік», встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 з наступними змінами), статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (Відомості Верховної Ради України, 2005 рік, № 4, ст. 94 з наступними змінами), статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»(2262-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 рік, №29, ст. 399 з наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік». Аналогічні положення щодо застосування зазначених вище статей закріплені в законах України про Державні бюджети України на 2012-2015 роки. Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Таким чином, у зв`язку з тим, що в законах України про Державні бюджети за відповідні роки по іншому, аніж це передбачено статтями 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" врегульовано питання визначення розмірів державної та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, застосуванню підлягають саме ті нормативно-правові акти, які прийняті пізніше. З урахуванням наведеного, управлінням дотримані вимоги законодавства щодо виплати позивачу пенсії та визначення її розміру, а тому неправомірні дії та незаконні дії відсутні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи (безстроково), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеним до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчать посвідчення першої категорії серії НОМЕР_1 від 29.09.2008 року та довідка МСЕК серії 10 ААА № 911610, в даний час перебуває на обліку головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області та отримує державну пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року, що не заперечується відповідачем згідно відповіді від 17.02.2017 року. Пенсія призначена згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яку позивач отримує через головне управління Пенсійного фонду України Черкаської області в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що не заперечується сторонами у справі.

Перебуваючи на обліку у відповідача, позивач звернувся із вимогою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до розмірів, визначених ст.ст. 49-54 Закону № 796-ХІ.

Однак, листом відповідача від 17.02.2017 року № 3263/17 у проведенні перерахунку йому було відмовлено. Зокрема, свою позицію відповідач обґрунтував тим, що нарахування та виплата пенсії позивача проводиться відповідно до норм чинного законодавства.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.04.1991 введено в дію Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі також Закон №796-XII).

Відповідно до приписів статті 50 Закону №796-XII (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: - інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

За змістом статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VІІІ.

Підпунктами 9, 13 пункту 4 розділу I цього Закону внесено такі зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР від 06.06.1996: - текст статті 50 викласти у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України"; - текст статті 54 викласти у такій редакції: "Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань".

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 визнані неконституційними лише окремі положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VІІІ.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): - підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII; - частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII зі змінами; - статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII.

Встановлено, що підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII; частина третя статті 22, частина друга статті 24, частина сьома статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII зі змінами; стаття 53 (крім її назви), стаття 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018, підпункти 9, 13 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014 неконституційними не визнавалися.

Будь яких інших рішень Конституційного Суду України, які б визнавали неконституційними підпункти 9, 13 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, судом не встановлено.

Відтак, статті 50 та 54 Закону №796-XII продовжують діяти у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, і за їх змістом пенсія по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначаються саме у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Як наслідок, суд вважає обґрунтованим здійснення відповідачем нарахування та виплати пенсій позивачу в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку про відсутність в спірному випадку правових підстав для проведення перерахунку пенсії позивача відповідно до висновків рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018, та як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправною відмови у виплаті пенсії та зобов?язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.Л. Гудзенко