Справа № 160/9541/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9541/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 р. (суддя Тулянцева І.В., м. Дніпро) у справі №160/9541/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 5464-п від 20.09.2018 р. "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 ";

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної документальної перевірки ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.12.2018 року № про сплату податку на доходи фізичних осіб у розмірі 106 018,33 грн. та штрафних санкцій у розмірі 26 504,58 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 р. у задоволення позову відмовлено. Рішення мотивовано правомірністю дій та рішень відповідача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що просить скасувати податкове повідомлення-рішення не з підстав помилкових висновків, викладених в акті перевірки від 14.11.2018 р. № 65516/04-36-13-04/, а з підстав порушення ПК України, яким встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої (скасування податкових повідомлень-рішень).

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №826/13963/16, суд не приймає до уваги, що у цій постанові судом розглядалось питання про проведення планової виїзної перевірки.

Відповідно до наказу № 5464-п від 20.09.2018 р. та письмового повідомлення № 2251 від 20.09.2018 р. у приміщенні відповідача проводилась документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

Суд безпідставно не прийняв до уваги єдину правозастосовну практику з питання обов`язкового повідомлення платників податків про час та дату проведення саме документальної невиїзної перевірки, присутності платника податку при проведенні перевірки.

Так, відповідно до практики розгляду даної категорії справ платник податку повинен бути обов`язково ознайомлений про проведення перевірки до її початку (постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 821/595/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 820/6323/17).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1245 затверджено Порядок періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом (далі - Порядок № 1245).

В акті перевірки зазначено, що на адресу позивача було направлено запит від 19.04.2018 р. за № 20078/10/04-36-13-18 про надання пояснень та копій документів.

Відповідач надав до суду копію листа № 20078/10/04-396-13-18 від 19.04.2018 р., який був направлений на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням (штрих код 47).

В зв`язку з ненадходженням кореспонденції на адресу позивача, позивач звернувся до Дніпропетровської Дирекції АТ "Укрпошта" з листом про надання інформації відносно листів, які не були отримані. У відповідь позивача повідомлено, що зазначену інформацію можливо відстежити на сайті АТ "Укрпошта".

На час подання апеляційної скарги не було можливо відстежити та встановити причину неотримання позивачем запиту відповідача.

В зв`язку з неотриманням запиту, позивач не мав можливості надати відповідачу мотивовану відповідь, а також залучити необхідні документи, підтверджуючі, що додаткові блага позивач не отримував.

Але, в червні 2016 р. позивачу зателефонував співробітник Криворізької Південної ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та запропонував з`явитись до податкової інспекції і надати копії документів, письмові пояснення по укладеному Договору між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк". У призначений час позивач з`явився до Криворізької Південної ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та надав письмове пояснення стосовно анулювання (прощення) заборгованості за Договором кредиту. В письмовому пояснені позивач зазначив, що додаткових благ не отримував, оскільки Законом України від 09 квітня 2015 року № 321-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань", який набрав чинності 07.05.2015, внесені зміни до ПК України в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті.

Таким чином, контролюючий орган, не отримавши доказів того, що позивачем отримано запит та позивач безпідставно не надав у встановлений термін відповідь, видав наказ № 5464-п від 20.09.2018 р. "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 В ОСОБА_3 " та письмове повідомлення № 2251 20.09.2018 р.

Дана справа в частині не отримання наказу та повідомлення є аналогічною справі №820/6323/17, а саме позивачу наказ та повідомлення були відправлені засобами зв`язку 04.10.2018 року та повернуто контролюючому органу 14.11.2018 р. з відміткою "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

Перевірка проводилась з 08.11.2018 р. тривалістю 3 робочі дні. Таким чином, позивач був позбавлений можливості реалізації свого права ознайомлення до початку перевірки з наказом на проведення перевірки та подання відповідних пояснень і документів.

Суд зазначає, що позивача по справі було своєчасно повідомлено про час та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, посилаючись на вимоги п. 42.2 ст. 42 ПК України.

Але, вказане посилання є безпідставним, оскільки відповідно до п. 42.2. ст. 42 ПК України "документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику)".

Пункт 42.2 статті 42 ПК України в редакції Закону № 1797-VІІІ від 21.12.2016 набрав чинності з першого числа місяця, наступного за місяцем впровадження у роботу програмного забезпечення електронного кабінету, але не пізніше 1 січня 2018 року. Таким чином, тільки після впровадження в роботу електронного кабінету, даний пункт почав діяти в зазначеній редакції.

Суд, не приймає до уваги обставини, викладені в п. 42.4 ПК України, який необхідно тлумачити повністю, а не окремі частини даного пункту.

Зазначає, що тільки після обов`язкового виконання усіх вимог п. 42.4 ст. 42 ПК України застосовується абзац 5 п. 42.4 ст. 42.

В п. 42.2 ст. 42 ПК України не зазначено, що до вимог направлення та вручення рекомендованого листа застосовується абзац 5 п. 42.4 ст. 42 ПК України.

Відповідачем не надано до суду доказів того, що позивачу електронною поштою було направлено наказ та повідомлення на проведення перевірки, як того вимагає п. 42.4 ПК України. Посилаючись на даний пункт, відповідач в першу чергу повинен був направити в електронній формі наказ та повідомлення на проведення перевірки, а у разі не отримання по електронній пошті - поштою.

Пункт 42.4 ст. 42 ПК України поширюються лише на платників податку, які мають електронний кабінет. Проте, позивач не має електронного кабінету.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.09.2018 року у справі №821/595/17, підставою для визнання противоправним та скасування податкового повідомлення-рішення є невиконання вимог щодо своєчасного повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення.

Крім того, визнання наказу протиправним призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. У такому випадку висновки акта перевірки не повинні оцінюватися судом.

Суд безпідставно не приймає до уваги вимоги ПК України, зокрема пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році, підрозділ І розділу XX "Перехідні положення" Кодексу було доповнено п.8 згідно із Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VІІІ від 09 квітня 2015 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Таким чином, визначення доходу отриманого за рахунок прощення валютного кредиту в гривневому необхідно перераховувати за курсом 7,99 грн. станом на 01.01.2014 року.

Відповідно до умов кредитного договору на придбання житла на вторинному ринку №120/07-КВ/021 від 15.05.2007 р. позивачем отримано кредит на купівлю житлового будинку.

В даному випадку, при визначені доходу необхідно застосовувати положення п.п. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, де зазначається, що сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, які отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Тобто, сума прощеного іпотечного кредиту на придбання однієї квартири чи житлового будинку взагалі не оподатковується. Обов`язкове проживання чи реєстрація за даною адресою житлової площі Кодексом не передбачена.

Судом не досліджено умови кредитного договору, а також умови, на яких позивач та банк уклали 19 червня 2015 р. договір №1 про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого відбулось прощення боргу.

В повідомлені банку не зазначена вся необхідна та правдива інформація по кредитному договору та договору про внесення змін № 1, а також не зазначені істотні умови договору про внесення змін № 1 (валюта кредиту, у якій валюті боржник повинен був погасити заборгованість, сума нарахованих відсотків та тіло кредиту, яку анульовано).

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем на адресу ОСОБА_1 направлявся запит №20078/10/04-36-13-18 від 19.04.2018 року, в якому контролюючий орган повідомив, що в ході виконання покладених на органи ДФС функцій, згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб встановлено, що в 2-му кварталі 2015 року позивачем було отримано дохід у вигляді додаткового блага (прощення (анулювання) кредитором суми боргу) від ПАТ "Укрсоцбанк" в розмірі 533136,66 грн. На підставі викладеного просив протягом 10 робочих днів з дня отримання даного запиту надати завірені належним чином копії наступних документів: повідомлення про анулювання (прощення) суми боргу або додаткового договору; кредитного договору (договору про надання кредиту); паспорту; картки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Вказаний запит було надіслано на адресу позивача засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором 847.

19.06.2018 на адресу відповідача повернувся конверт з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

У зв`язку з не наданням позивачем відповіді та пояснень на запит на підставі п.п.19-1.1.1 п.19-1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України відповідачем прийнято наказ №5464-п від 20.09.2018 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 ", яким визначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 08.11.2018 року тривалістю 3 робочих днів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року з метою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Також відповідачем виписано повідомлення №2521 від 20.09.2018 року.

Наказ №5464-п від 20.09.2018 року та повідомлення №2521 від 20.09.2018 року було надіслано на адресу позивача 04.10.2018 року засобами поштового зв`язку рекомендованим листом (штрих-кодовий ідентифікатор 401), проте, конверт повернувся до відповідача з відміткою про причини невручення: "Відправлення не вручене під час доставки: інші причини".

На підставі п.п.19-1.1.1 п.19-1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України та наказу відповідача №5464-п від 20.09.2018 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 " головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 . проведена документальна позапланова невиїзна перевірка відповідача з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 14.11.2018 року № 65516/04-36-13-04/, у висновках якого встановлено порушення позивачем:

- абз. "д" п.п.164.2.17 п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 ПК України, з урахуванням норм п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165 розділу ІV ПК України, у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді основної суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, у результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 106018,33 грн.;

- п.п.1.2, п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України у зв`язку з отримання додаткового блага у вигляді основної суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, у результаті чого донараховано військовий збір за 2015 рік у розмірі 7997,05 грн.

Копія акта перевірки була направлена на адресу позивача та отримана 04.12.2018 року.

18 грудня 2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 106 018,33 грн. та штрафних санкцій у розмірі 26504,58 грн., яке отримано позивачем 27.12.2018 року.

Не погодившись з діями контролюючого органу щодо проведення позапланової документальної невиїзної перевірки, наказом №5464-п від 20.09.2018 року та податковим повідомленням-рішенням від 18.12.2018 року №, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки:

- позивач, незважаючи на неточності у зазначенні адреси місця проживання на кореспонденції, що направлялась на його адресу контролюючим органом, отримував її, оскільки поштові відділення самостійно перенаправляли кореспонденцію за місцем обслуговування: АДРЕСА_1 , (поштове відділення №86);

- судом не прийняті до уваги доводи позивача стосовно неповідомлення його про проведення перевірки у зв`язку із неправильно вказаною адресою місця проживання, оскільки позивач не заперечує факт того, що поштова кореспонденція від ГУ ДФС у Дніпропетровській області отримувалась позивачем і у випадку зазначення неточної адреси;

- підставою для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 є факт ненадання платником податків пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу щодо недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків від 19.04.2018 року №20078/10/04-36-13-18, у зв`язку із чим, відповідачем правомірно було призначено перевірку у відповідності до п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України;

- ОСОБА_1 відповідно до норм ПК України була належним чином повідомлена про призначення перевірки, час та місце її проведення;

- анульована (прощена) сума кредиту (тіла) повинна бути включена позивачем до доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо у порядку, визначеному п.п. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, та до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року по справі №826/6380/15;

- судом не прийняті до уваги посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.09.2018 року по справі № 821/595/17, стосовно того, що у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії (в даному випадку спірне податкове повідомлення-рішення) підлягає визнанню протиправним та скасуванню;

- відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 січня 2019 року у справі №826/13963/16, правові наслідки оскаржуваних дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок (у тому числі наказів про призначення перевірки) є вичерпаними у випадку проведення перевірки, тому в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Порядок проведення документальних позапланових перевірок врегульований статтею 78 ПК України, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 якого документальна позапланова перевірка здійснюється якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно з п. 73 3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 КАС України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

09.02.2016 року ОСОБА_1 подано до Криворізької центральної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), у рядку 10.9 "інші доходи" якої не відображено суму отриманого доходу від анулювання (прощення) заборгованості за кредитом від ПАТ "Укрсоцбанк", податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з доходу у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості не нараховано.

З огляду на це, відповідачем на адресу позивача було направлено запит №20078/10/04-36-13-18 від 19.04.2018 року, в якому контролюючий орган повідомив, що в ході виконання покладених на органи ДФС функцій, згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб, встановлено, що у 2-му кварталі 2015 року позивачем було отримано дохід у вигляді додаткового блага (прощення (анулювання) кредитором суми боргу) від ПАТ "Укрсоцбанк" в розмірі 533136,66 грн. На підставі викладеного просив протягом 10 робочих днів з дня отримання даного запиту надати завірені належним чином копії наступних документів: повідомлення про анулювання (прощення) суми боргу або додаткового договору; кредитного договору (договору про надання кредиту); паспорту; картки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Вказаний запит було надіслано на адресу позивача засобами поштового зв`язку. Проте, на адресу відповідача 19.06.2018 року повернувся конверт з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк" було укладено договір кредиту № 120/07-KB/021 від 15 травня 2007 року. На підставі заяви позичальника від 19.06.2015 року про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням та п. 3.2 договору про внесення змін №1 від 19 червня 2015 року до договору кредиту № 120/07-KB/021 від 15 травня 2007 р. позивачем погашено основну суму заборгованості в розмірі 25024,23 доларів США шляхом списання коштів з поточного рахунку, відкритого позивачем у ПАТ "Укрсоцбанк", та анульовано (прощено) заборгованість за договором кредиту.

При цьому, ПАТ "Укрсоцбанк" повідомило позивача про те, що відповідно до вимог п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, у зв`язку з анулюванням (прощенням) заборгованості, боржник повинен самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за Кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації. Вказаний факт підтверджується особистим підписом позивача у заяві від 19.06.2015 року.

Відповідно до пп. "д" пп. 164.2.17 ст. 164.2 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

- основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Проте, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VІІІ від 09 квітня 2015 року підрозділ І розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України було доповнено п. 8, відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до Фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Зазначений закон набрав законної сили 07.05.2015 року.

З наведених норм вбачається, що у позивача не виник обов`язок щодо декларування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військовий збір з доходу у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості, оскільки позивачем було погашено основну суму боргу за договором кредиту № 120/07-KB/021 від 15 травня 2007 р., а інші зобов`язання, які були анульовані за цим договором, відповідно до пункту 8 підрозділ І розділу XX "Перехідні положення" ПК України не вважаються додатковим благом платника податку та не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Отже, виявлені відповідачем факти щодо не зазначення позивачем у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік суму отриманого доходу від анулювання (прощення) заборгованості за кредитом від ПАТ "Укрсоцбанк" не могли свідчити про порушення позивачем податкового законодавства або внесення недостовірних відомостей.

Окрім того, з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не надано доказів того, що ПАТ "Укрсоцбанк" було повідомлено чітко визначену суму боргу, яку було прощено позивачу, тому відповідно до пп. "д" пп. 164.2.17 ст. 164.2 ПК України у позивача також не виник обов`язок щодо сплати зазначених податкових зобов`язань.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На думку колегії суддів використання судом першої інстанції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, що були висловлені раніше, є помилковим, оскільки практика застосування норм права в подальшому змінилася.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача в частині посилання на висновки Верховного Суду, викладених у постанові від 19 лютого 2019 року у справі №820/6323/17. Так, Верховний Суд зазначив, що "документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої...

.... фактично позивача не було повідомлено про дату початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та місце її проведення (повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки та копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки було направлено позивачу засобами поштового зв`язку 03.06.2015, поштове відправлення з відміткою "по закінченню терміну зберігання" повернулося до контролюючого органу лише 04.07.2015, а акт перевірки було оформлено від 12.06.2015), що позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень і документів, суди попередніх інстанцій, дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачем не дотримано порядку її проведення. Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, зокрема прийняття податкових повідомлень - рішень за її результатами".

Аналогічні обставини виникли також і у цій справи, а саме поштові конверти із запитом №20078/10/04-36-13-18 від 19.04.2018 року, наказом №5464-п від 20.09.2018 року та повідомленням №2521 від 20.09.2018 року не були отримані позивачем, що позбавило його можливості реалізації своїх прав.

З урахування викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність у відповідача правових підстав як для направлення запиту на адресу позивача, так і для призначення перевірки та прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у передбаченому чинним податковим законодавством порядку, не довів суду правомірності своїх дій та рішень, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в сумі 4848 грн. 41 коп.

Отже, судові витрати позивача в сумі 4848 грн. 41 коп. слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 р. у справі №160/9541/18 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 5464-п від 20.09.2018 р. "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 В.".

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної документальної перевірки ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.12.2018 року № про сплату податку на доходи фізичних осіб у розмірі 106018 грн. 33 коп. та штрафних санкцій у розмірі 26 504 грн. 58 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судовий збір в сумі 4848 грн. 41 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 28.08.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов