Справа № 826/7112/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7112/18 Суддя першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Файдюка В.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на проголошене о 16 годині 13 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року, повний текст якого складено 20 червня 2019 року, у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» (далі - Позивач, ПАТ «Дніпрогаз») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Відповідач, НКРЕКП) про:

- визнання протиправною бездіяльності з перегляду тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Дніпрогаз» до економічно обґрунтованого;

- зобов`язання встановити економічно обґрунтований тариф на послуги розподілу природного газу, зокрема, включивши до структури такого тарифу «Компенсації недоотриманої тарифної виручки в попередніх періодах», що включає компенсацію різниці в цінах на виробничо-технологічні витрати (ВТВ) за 2014-2015 роки та компенсацію недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році у загальному розмірі 127 086,20 тис. грн без податку на додану вартість (ПДВ).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом оскарження є бездіяльність НКРЕКП, яка допущена внаслідок неналежного розгляду листа ПАТ «Дніпрогаз» від 14.03.2018 року №Dg04.2-СЛ-3257-0318 та неприйняття за наслідками його розгляду рішення про встановлення економічно обґрунтованого тарифу, подання даного позову у травні 2018 року після отримання відповіді НКРЕКП від 11.04.2018 року №3543/16/7-018 перебувало у межах встановленого КАС України шестимісячного строку. Крім того, зазначив, що хоча й на момент подання відповідної заяви Позивачем у Відповідача не було кворуму для розгляду питання про встановлення економічно обґрунтованого тарифу, однак після утворення кворуму на проведення першого засідання 06.06.2018 року подані ПАТ «Дніпрогаз» заяви не були розглянуті. При цьому суд наголосив, що необхідність формування економічно обґрунтованого тарифу прямо передбачено законодавством і встановлює для НКРЕКП обов`язок при встановленні та зміні тарифів. Окремо судом звернуто увагу, що, не зважаючи на скасування у судовому порядку наказу Міненерговугілля від 02.03.2015 року №122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних втрат газоросподільних підприємств на 2015 рік» та зобов`язання судом затвердити на 2015 рік розміри нормативних витрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах, Відповідачем не було вжито жодних дій з коригування тарифів на розподіл природного газу, затверджених на підставі наказу, який було скасовано у судовому порядку. При цьому суд зауважив, що НКРЕКП, не маючи повноважень щодо встановлення обсягів виробничо-технічних втрат, наділене можливостями у подальшому передбачити компенсацію не враховані раніше обсягів природного газу при затвердженні тарифів на 2016-2018 роки, що й охоплюється компетенцією регулятора. Затверджені ж з 01.01.2017 року постановою НКРЕКП від 15.12.2016 року №2282 тарифи на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Дніпрогаз» не можуть вважатися економічно обґрунтованими, оскільки до їх структури не входять компенсація витрат, що виникли внаслідок неврахування Відповідачем у тарифах 2014-2015 років необхідних обсягів природного газу для потреб нормативних витрат і виробничо-технологічних витрат. Відтак, як зауважив суд, оскільки законодавством передбачено спосіб відшкодування збитків від встановлення економічно необґрунтованих тарифів шляхом включення відповідних сум до структури тарифу, обраний спосіб захисту порушених прав є правильним та не може вважатися таким, що покликаний втрутитися у дискреційній повноваження НКРЕКП.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин процесуальні наслідки пропуску строку звернення до суду, оскільки спір стосується бездіяльності Відповідача, допущеної, на переконання Позивача, у 2014-2015 роках. Крім того, наголошує, що Окружним адміністративним судом міста Києва безпідставно допущено втручання у дискреційні повноваження НКРЕКП шляхом зобов`язання останньої встановити для ПАТ «Дніпрогаз» тариф на розподіл природного газу з конкретним складником його структури. Звертає увагу на неврахування судом, що за відсутності обґрунтування кожної складової витрат розгляд заяв ПАТ «Дніпрогаз» було зупинено; при цьому строк такого зупинення не регламентовано. Зазначає, що відновлення кворуму унеможливило розгляд заяв ПАТ «Дніпрогаз» про встановлення економічно обґрунтованих тарифів, оскільки кожного разу останнім змінювалися розрахунки, а відтак задоволення даного позову жодним чином не зумовить відновлення порушених прав Позивача. Наголошує, що розгляд питання про встановлення/перегляд тарифу для будь-якого ліцензіата неможливий без дотримання положень чинного законодавства, а відтак судом першої інстанції безпідставно відхилено доводи Відповідача про те, що Позивачем не було надано відомості щодо суми плати за надане в експлуатацію майно, яке належить державі та обліковується на балансі оператора. Стверджує про існування законодавчої заборони із затвердження тарифів без відкритого обговорення. Підкреслює, що НКРЕКП при встановленні тарифів для ПАТ «Дніпрогаз» у 2014-2016 роках повністю враховувалися розміри нормативних витрат (далі - НВ) і виробничо-технологічних витрат (далі - ВТВ), затверджених наказами Міненерговугілля на відповідний період, а судове рішення у справі №826/15132/15 не може мати вплив на спірні правовідносини з огляду на те, що, по-перше, НКРЕКП не наділена повноваженнями на встановлення розмірів нормативних витрат і виробничо-технологічних витрат, по-друге, НКРЕКП не володіє інформацією щодо протяжності трубопроводів та їх складових, що належать на праві оперативного управління ПАТ «Дніпрогаз».

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.08.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Дніпрогаз» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Доводи поданого відзиву збігаються з позицією та аргументами суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача, наполягаючи на залишенні без задоволення апеляційної скарги, підкреслив, що у постанові від 11.07.2019 року у справі №826/8168/17 Верховний Суд висловив позицію щодо обґрунтованості аналогічних за змістом позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Дніпрогаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі відповідної ліцензії, виданої згідно постанови НКРЕКП.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24.09.2014 року №664 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2014 рік» для ПАТ «Дніпрогаз» встановлено граничний розмір ВТВ на 2014 рік в обсязі 9 039,0 тис. куб. м. При цьому, за розрахунком ПАТ «Дніпрогаз» такий обсяг ВТВ складає 22 676,4 тис. куб. м.

Постановою НКРЕКП від 30.12.2013 року №1803 установлено для ПАТ «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу з 01.01.2014 року.

Постановою НКРЕКП від 30.04.2014 року №582 установлено для ПАТ «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу з 01.05.2014 року.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що при розрахунку тарифу для ПАТ «Дніпрогаз» на транспортування природного газу у 2014 році враховано обсяг ВТВ затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24.09.2014 №664.

Разом з тим, як зазначив Окружний адміністративний суд міста Києва, Позивач стверджує, що при розрахунку тарифу для ПАТ «Дніпрогаз» на транспортування природного газу у 2014 році не враховано вартості природного газу для ВТВ та НВ у загальній сумі 91 659 тис. грн.

Судовою колегією враховується, що протягом 2014 року виникли обставини, що призвели до значних витрат позивача та викликали необхідність перегляду тарифу на розподіл природного газу.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» з 1 жовтня 2014 року знижено соціальні нормативи споживання природного газу для населення, яке споживає газ без встановлення лічильників, що, в свою чергу, зменшило нараховані за нормами споживання обсяги транспортування природного газу для задоволення потреб населення.

Враховуючи особливий період в країні та проведення АТО, постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року №296 «Деякі питання забезпечення населення, підприємств, установ та організацій природним газом до кінця опалювального сезону 2014/15 року» з 1 серпня 2014 року обмежено обсяги постачання природного газу за регіонами для всіх категорій споживачів.

На підставі зазначених вище постанов Уряду України обсяги щодо розподілу природного газу ПАТ «Дніпрогаз» зменшились порівняно з тими, що приймались до уваги при встановленні тарифу, на 14%.

Крім того, у 2014 році відбулось декілька підвищень ціни на природний газ для промислових суб`єктів господарювання, за якою ПАТ «Дніпрогаз» зобов`язане розраховуватись за обсяги ВТВ перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України»: з 1 січня - 3113,00 грн за 1000 куб. м. (постанова НКРЕ від 30.12.2013); з 1 квітня - 4020,00 грн за 1000 куб. м. (постанова НКРЕ від 31.03.2014); з 1 травня - 4724,00 грн за 1000 куб. м. (постанова НКРЕ від 30.04.2014); з 1 вересня - 4874,00 грн за 1000 куб. м. (постанова НКРЕ від 27.08.2014); з 1 листопада - 5100,00 грн за 1000 куб. м. (постанова НКРЕ від 31.10.2014); з 1 грудня - 5900,00 грн за 1000 куб. м. (постанова НКРЕ від 28.11.2014).

Враховуючи зниження обсягів розподілу та постачання природного газу більше ніж на 5%, ПАТ «Дніпрогаз» звертався до НКРЕ із заявами від 10.10.2014 року №6933/4П-1, від 05.12.2014 року №8357/4П- 1 щодо перегляду тарифу.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 року №122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік» встановлено граничний розмір ВТВ на 2015 рік в обсязі 8 257 тис. куб. м. При цьому, за розрахунком ПАТ «Дніпрогаз», такий обсяг ВТВ складає 22 693,084 тис. куб. м.

До 31.03.2015 року тариф для ПАТ «Дніпрогаз» на транспортування природного газу визначався постановою НКРЕКП від 30.04.2014 року №582. Компенсація різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року та компенсація недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2014 році у структурі тарифу не передбачена. За твердженням Позивача суд першої інстанції встановив, що неврахування у тарифі за період з 01.01.2015 року до 31.03.2015 року вартості природного газу для ВТВ та НВ у загальній сумі склало 16 722,80 тис. грн.

Постановою НКРЕКП від 03.03.2015 року №507 установлено ПАТ «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року, передбачено компенсацію різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року в сумі 3 304,50 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 3,3 тис. куб. м.). При цьому, як встановив суд першої інстанції, Позивач зазначає про неврахування у складі затвердженого даною постановою тарифу вартості природного газу для ВТВ та НВ у загальній сумі 4 470,90 тис. грн.

Постановою НКРЕКП від 30.06.2015 року №1892 установлено ПАТ «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року, передбачено компенсацію різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року в сумі 3 304,5 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 4,19 тис. куб. м.). При цьому, як встановив суд першої інстанції, Позивач зазначає про неврахування у складі затвердженого даною постановою тарифу вартості природного газу для ВТВ та НВ у загальній сумі 13 733,50 тис. грн.

Постановою НКРЕКП від 24.09.2015 року №2387 установлено ПАТ «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу з 01.10.2015 року по 31.12.2015 року, передбачено компенсацію різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року в сумі 3 304,50 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 4,19 тис. куб. м.), компенсацію недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2014 році у сумі 58 492,30 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 74,1 тис. куб. м.). Проте, як встановив суд першої інстанції, Позивач зазначає про неврахування у складі затвердженого даною постановою тарифу вартості природного газу для ВТВ та НВ у загальній сумі 44 845,20 тис. грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що при розрахунку тарифу для ПАТ «Дніпрогаз» на транспортування природного газу у 2015 році враховано обсяг ВТВ затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 року №122.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 року у справі №826/15132/15, яка набрала законної сили 17.12.2015 року, скасовано додаток до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 року №122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік» в частині встановлення, зокрема, для ПАТ «Дніпрогаз» розміру НВ та ВТВ природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік. Крім того, даним судовим рішенням зобов`язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри НВ і ВТВ природного газу в газорозподільних мережах зокрема ПАТ «Дніпрогаз» на підставі Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595.

Як встановлено судом першої інстанції та не ставиться під сумнів учасників справи, доказів виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.05.2018 року у справі №826/15132/15 матеріали справи не містять.

Постановою НКРЕКП від 29.12.2015 року №3163 установлено ПАТ «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року, передбачено компенсацію різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року в сумі 3 304,5 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 4,19 тис. куб. м.), компенсацію недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році у сумі 50 072,50 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 63,43 тис. куб. м.). Водночас, суд першої інстанції встановив, що Позивач зазначає про врахування у складі затвердженого даною постановою тарифу вартості природного газу для ВТВ та НВ у загальній сумі 23 427,40 тис. грн.

Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 року №424 установлено ПАТ «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу з 01.04.2016 по 31.09.2016, передбачено компенсацію різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року в сумі 3 304,50 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 4,19 тис. куб. м.), компенсацію недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році у сумі 30 780,40 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 38,95 тис. куб. м.). Водночас, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що Позивач зазначає про врахування у складі затвердженого даною постановою тарифу вартості природного газу для ВТВ та НВ у загальній сумі 6 783,90 тис. грн.

Постановою НКРЕКП від 27.09.2016 року №1614 внесені зміни у постанову НКРЕКП від 24.03.2016 року №424, установлено ПАТ «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року, передбачено компенсацію різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року в сумі 3 304,50 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 4,49 тис. куб. м.), компенсацію недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році у сумі 30 780,40 тис. грн без ПДВ (обсяг газу 41,83 тис. куб. м.). Однак, як встановив суд першої інстанції, Позивач зазначає про врахування у складі затвердженого даною постановою тарифу вартості природного газу для ВТВ та НВ у загальній сумі 14 134,50 тис. грн.

Постановою НКРЕКП від 15.12.2016 року №2282 внесені зміни у постанову НКРЕКП від 24.03.2016 року №424, установлено ПАТ «Дніпрогаз» тариф на транспортування природного газу з 01.01.2017 року, у структурі тарифу не передбачено компенсації різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року та компенсації недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2014 році. Разом з цим, як зазначив суд першої інстанції, Позивач надав розрахунки про необхідність включення до складу тарифу вартості природного газу для ВТВ та НВ у загальній сумі 127 086,20 тис. грн, дана сума складається зокрема із неврахованих у попередніх постановах НКРЕКП сум компенсації різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року та компенсації недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2014 році.

Як встановив Окружний адміністративний суд міста Києва та не заперечується Відповідача в апеляційній скарзі, Позивач неодноразово звертався до НКРЕКП із вимогами щодо встановлення економічно обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу на 2018 рік, що підтверджується копіями відповідних заяв, які наявні в матеріалах справи.

Зокрема, ПАТ «Дніпрогаз» подав до НКРЕКП заяву від 14.03.2018 року №Dg04.2-СЛ-3257-0318 про встановлення про економічно обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу на 2018 рік в якій наголошував на необхідності включення до тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Дніпрогаз» компенсації на погашення заборгованості за придбаний природний газ для ВТВ та НВ в сумі 127 086,20 тис. грн. (т. 1 а.с. 67-73).

До вказаної заяви ПАТ «Дніпрогаз» додано розрахунок тарифу на послуги розподілу природного газу на 2018 рік та пояснювальну записку до даного розрахунку в якій також міститься обґрунтований розрахунок компенсації різниці в цінах на ВТВ за 2014-2015 роки, недоотриманої тарифної виручки в попередніх періодах.

Відповідь на заяву ПАТ «Дніпрогаз» від 14.03.2018 року №Dg04.2-СЛ-3257-0318 надана листом НКРЕКП від 11.04.2018 року №3543/16/7-018, в якому зазначено, що спроби НКРЕКП прийняти будь-які рішення пов`язані із внесенням змін до Методики №236 або з проведенням розрахунків тарифів на послуги розподілу природного газу на основі потужності викликають негативну реакцію суспільства та політичний тиск на НКРЕКП, що унеможливлює встановлення економічно обґрунтованих тарифів на послуги розподілу природного газу.

Також повідомлено, що з метою врегулювання питання тарифоутворення у сфері розподілу природного газу та з метою врахування економічно обґрунтованих витрат газорозподільних підприємств, НКРЕКП розроблено проект постанови НКРЕКП «Про затвердження Тимчасової методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу». 19.03.2018 відбулись відкриті обговорення зазначеного проекту, протокол обговорення оприлюднено на офіційному веб-сайті НКРЕКП.

Разом з цим, на даний час відсутній кворум в НКРЕКП, що унеможливлює прийняття будь-яких рішень. Тому, до моменту відновлення кворуму є неможливим затвердження зазначеного проекту (т. 1 а.с. 73-76).

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції встановив, що у листі від 11.04.2018 №3543/16/7-018 зазначено, що розгляд заяви ПАТ «Дніпрогаз» від 14.03.2018 №Dg04.2-СЛ-3257-0318 призупинено до моменту відновлення кворуму.

На переконання Позивача, вказаний лист від 11.04.2018 року №3543/16/7-018 свідчить про визнання НКРЕКП бездіяльності щодо перегляду та встановлення економічно обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу, однак за наслідками розгляду заяви ПАТ «Дніпрогаз» від 14.03.2018 року №Dg04.2-СЛ-3257-0318 Відповідач не прийняв відповідного рішення про встановлення економічно обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Дніпрогаз», що слугувало підставою для звернення ПАТ «Дніпрогаз» до суду із даним позовом.

На підставі встановлених вище обставин, а також за наслідками системного аналізу приписів ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», ст. ст. 8, 9 Закону України «Про природні монополії», ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу», ст. ст. 1, 3, 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», а також ряд підзаконних актів, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на встановлення нормативного способу відшкодування збитків шляхом включення їх до економічно обґрунтованих тарифів.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення» державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Згідно ст. 8 Закону України «Про природні монополії» предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій згідно з цим Законом є: ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, ПАТ «Дніпрогаз» є суб`єктом природної монополії з розподілу природного газу та включений до переліку суб`єктів природних монополій Антимонопольним комітетом України, розміщеному в публічному доступі на сайті Антимонопольного комітету України.

Тобто, ціни на послуги з розподілу природного газу, які надаються Позивачем, є державними регульованими, і на процедуру їх встановлення поширюються вимоги законодавства щодо державних регульованих цін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення» державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

За правилами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про природні монополії» державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій здійснюється, в тому числі, на основі принципу, самоокупності суб`єктів природних монополій.

Приписи ч. 6 ст. 4 4 Закону України «Про ринок природного газу» передбачають, що ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги з розподілу), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

Органом, уповноваженим на формування цінової політики - встановлення тарифу на розподіл природного газу - є НКРЕКП.

Зі змісту ч. ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» випливає, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є державною власністю, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Роботу регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, в тому числі, 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані регулятору законом.

Основними завданнями регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1, абз. 2 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг регулятор: встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані регулятору законом. У разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості. Такі порядки (методики) повинні сприяти використанню місцевих, відновлюваних та вторинних енергетичних ресурсів, а також сприятливих до навколишнього природного середовища технологій.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.01.2000 року №12 (втратила чинність на підставі постанови НКРЕКП №201 від 16.02.2007 року), у пункті 3.8 встановлювали, що ліцензіат одержує плату за послуги з транспортування газу розподільними трубопроводами від замовників цих послуг за встановленим НКРЕ тарифом. Тариф на транспортування газу розподільними трубопроводами розраховується ліцензіатом на наступний (плановий) період та затверджується НКРЕ. Тариф установлюється таким чином, щоб забезпечити ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат та отримання прибутку, а також стимулювати його до скорочення цих витрат і підвищення рентабельності його діяльності.

Вимога щодо встановлення НКРЕ (повноваження якого у подальшому покладено на НКРЕКП) економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов`язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтованого рівня прибутку міститься і в постановах НКРЕ, що регулюють питання встановлення відповідних тарифів, а саме: в пункті 2.1 Порядку формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженого постановою НКРЕ від 28.07.2011 року №1384 (втратив чинність на підставі постанови НКРЕКП №391 від 14.06.2018 року); в пунктах 1.5, 1.7, 4, 5 Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою НКРЕ від 04.09.2002 року №983 (втратила чинність на підставі постанови НКРЕКП №237 від 25.02.2016 року з 01.04.2017 року); в пунктах 3, 4 розділу ІІ, пункт 4 розділу ІІІ, розділі IV Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 25.02.2016 №236, є чинною на час прийняття рішення; в Процедурі встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженій постановою НКРЕ від 03.04.2013 року №369.

Судова колегія з огляду на наведені норми права погоджується з позицією суду першої інстанції, що тарифи на послуги розподілу природного газу повинні сприяти ефективній торгівлі природним газом та розвитку конкуренції на ринку природного газу, не допускати перехресного субсидіювання між замовниками, створювати економічні стимули для здійснення інвестицій та підтримання у належному стані газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ, установки, а також покращення взаємодії і сполучення між ними.

Тому, тариф установлюється таким чином, щоб забезпечити ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат та отримання прибутку, а також стимулювати його до скорочення цих витрат і підвищення рентабельності його діяльності.

Крім того, принципи недискримінаційності та економічної обґрунтованості під час затвердження тарифів передбачені Директивою Європейського парламенту та Ради 2009/73/ЄС від 13.07.2009 року «Про спільні правила внутрішнього ринку природного газу та про скасування Директиви 2003/55/ЄС». Так, пунктами 31, 32 Преамбули Директиви встановлено, що національні регулюючі органи влади повинні ухвалити заходи для гарантування того, щоб компенсаційні тарифи не були дискримінаційними та відображали витрати, повинні слідкувати за тим, щоб тарифи на транспортування і розподілення були недискримінаційними та відображали витрати. Частиною восьмою статті 41 Директиви передбачено, що при встановленні або затвердженні тарифів чи методів та послуг з підтримання рівноваги регулюючі органи влади мають забезпечувати надання операторам транспортної та розподільної системи належного, як короткотривалого, так і довготривалого стимулу для збільшення ефективності, посилення інтеграції ринку та безпеки постачання і для підтримки пов`язаної з ними дослідницької діяльності.

Згідно п. 4 розд. І Методики №236 розрахунок тарифу та документи і матеріали надаються суб`єктами господарювання з розподілу природного газу для розгляду до НКРЕКП відповідно до Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженої постановою НКРЕ від 03.04.2013 року №369 (далі - Процедура №369).

Відповідно до пункту 4.1-4.2 Процедури №369 перегляд рівня тарифу здійснюється як за ініціативою суб`єкта господарювання, так і НКРЕ за умови відповідного обґрунтування такого перегляду.

Суб`єкт господарювання має право звернутися до НКРЕ щодо перегляду рівня тарифу у разі:

4.2.1. Зміни обсягів надання послуг з відповідного виду ліцензованої діяльності (обсягів транспортування, розподілу, постачання, зберігання природного газу) у планованому періоді відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5%;

4.2.2. Зміни собівартості, передбаченої структурою тарифу, внаслідок підвищення цін на паливо, сировину, матеріали, послуги, зростання витрат на оплату праці у зв`язку зі зміною законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5%.

Вимоги до оформлення та подання заяви, документів, що додаються до неї визначено розділом ІІ Процедури №369.

Згідно п. 2.1 Процедури №369 для встановлення тарифу, визначеного у пункті 1.2 розділу І цієї Процедури, суб`єкт господарювання подає до НКРЕ не пізніше ніж за 30 робочих днів до початку планованого періоду заяву про встановлення тарифу (далі - заява) за формою, наведеною в додатку 1 до цієї Процедури, до якої додається, зокрема й розрахунок витрат, пов`язаних із закупівлею природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу (підпункт 2.1.5).

Порядок розгляду заяви визначено розділом ІІІ Процедури №369, який передбачає, зокрема:

- перевірку їх структурним підрозділом НКРЕ, до компетенції якого належить формування цінової, тарифної та інвестиційної політики в нафтогазовому комплексі, щодо її відповідності вимогам цієї Процедури;

- повідомлення про їх нерозгляд та повернення у разі надання неповного пакета документів, визначеного пунктом 2.1 розділу ІІ цієї Процедури;

- розгляд заяви протягом 30 календарних днів з дня надходження до НКРЕ у разі відповідності заяви та доданих до неї документів, визначених пунктом 2.1 розділу ІІ цієї Процедури;

- звернення у разі потреби до заявника щодо надання додаткових пояснень та обґрунтувань, які подаються суб`єктом господарювання до НКРЕ у визначений нею строк, підписані керівником та засвідчені печаткою суб`єкта господарювання;

- призупинення розгляду заяви на строк, необхідний для доопрацювання структури тарифу, якщо при розгляді структурними підрозділами НКРЕ виникають питання, що потребують додаткового вивчення і доопрацювання, про що НКРЕ письмово повідомляє суб`єкта господарювання;

- підготовку висновків згідно пунктів 3.2, 3.3 розділу ІІІ Процедури №369;

- включення питання встановлення тарифу на засідання НКРЕ.

Згідно пункту 3.4. Процедури №369 НКРЕ може відмовити суб`єкту господарювання у встановленні або перегляді тарифу або знизити його рівень у разі:

- встановлення факту нецільового використання коштів, передбачених структурою встановленого тарифу, або фінансової неспроможності та економічної недоцільності здійснення відповідного виду ліцензованої діяльності суб`єктом господарювання, який має намір його провадити;

- надання до НКРЕ недостовірної інформації або необґрунтованості складових витрат, визначених розділом ІІ цієї Процедури.

За правилами пункту 4.2 Процедури №369 суб`єкт господарювання має право звернутися до НКРЕ щодо перегляду рівня тарифу у разі зміни обсягів надання послуг з відповідного виду ліцензованої діяльності (обсягів транспортування, розподілу, постачання, зберігання природного газу) у планованому періоді відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5%.

У межах спірних правовідносин судом першої інстанції встановлено, що Позивачем подано до НКРЕКП, зокрема заяву від 14.03.2018 року №Dg04.2-СЛ-3257-0318 щодо перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для ПАТ «Дніпрогаз» в бік економічно обґрунтованого.

Наявності у ПАТ «Дніпрогаз» підстав для подання такої заяви НКРЕКП не заперечує.

Відповідь на заяву ПАТ «Дніпрогаз» від 14.03.2018 року №Dg04.2-СЛ-3257-0318 надано листом від 11.04.2018 року №3543/16/7-018 зміст якого зводиться до того, що розгляд заяви ПАТ «Дніпрогаз» призупинено до моменту відновлення кворуму.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з аргументами суду першої інстанції про те, що відсутні підстави стверджувати, що Відповідач не вживав передбачених законодавством заходів для розгляду заяви Позивача. Проте, така заява не розглянута по суті з прийняттям відповідного рішення про затвердження (перегляд) тарифу або відмову у встановленні (перегляді) тарифу, оскільки їх розгляд був призупинений у зв`язку з відсутністю кворуму НКРЕКП.

Водночас, суд обґрунтовано підкреслив, що на момент розгляду справи судом першої інстанції кворум НКРЕКП відновлено, перше засідання регулятора відбулося 06.06.2018 року, проте питання щодо розгляду заяви Позивача про перегляд діючого тарифу не поновлено.

Наведеним, поряд з іншим, спростовуються доводи Апелянта про те, що призупинення розгляду заяви ПАТ «Дніпрогаз» було зумовлено необхідністю надання обґрунтування складових кожного елементу тарифу, оскільки дані твердження йдуть у розріз зі змістом листа регулятора від 11.04.2018 року №3543/16/7-018, в якому в якості підстав для зупинення розгляду заяви було визначено відсутність кворуму НКРЕКП.

Отже, з урахуванням пунктів 3.2, 3.3 розділу ІІІ Процедури №369 мають бути підготовлені відповідні висновки та включено питання встановлення тарифу на засідання НКРЕКП для його вирішення по суті. У випадку відсутності підстав для задоволення заяви Позивача це має знайти своє відображення у відповідному рішенні НКРЕКП, яке суб`єкт господарювання міг би оскаржити. За відсутності розгляду питання по суті, як вірно підкреслив суд першої інстанції, Позивач змушений обирати спосіб захисту порушеного права шляхом визнання бездіяльності протиправною, що однак не може бути самостійним та достатнім способом захисту його прав у межах спірних правовідносин.

Посилання Апелянта на те, що відсутність належних джерел інформації щодо суми плати за надане в експлуатацію майно, що належить державі та обліковується на балансі оператора, не дозволяє в повній мірі визначити всі обґрунтовані витрати підприємства, пов`язані з експлуатацією та обслуговуванням майна, що перебуває в експлуатації підприємства, суд першої інстанції обґрунтовано відніс до таких, що не стосуються предмету судового розгляду у даній справі.

Так, у листі НКРЕКП від 15.01.2018 року №442/16/7-18 повідомлено ПАТ «Дніпрогаз», що в матеріалах, наданих Позивачем для перегляду рівня діючого тарифу на послуги розподілу природного газу вказано суму 6 609,90 тис. грн, як плату за надане в експлуатацію майно, що належить державі та обліковується на балансі оператора, не надано підтверджуючі документи, завірені (підписані) представниками Міненерговугілля, відповідно до яких її визначено.

Разом з цим, предметом розгляду даної справи не охоплюється правові позиції сторін щодо належної суми плати за надане в експлуатацію майно, що належить державі та обліковується на балансі оператора, яка підлягає врахуванню у структурі тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Дніпрогаз», адже позовні вимоги обмежені доводами Позивача в частині врахування у структурі тарифу виключно компенсації витрат на придбання природного газу для ВТВ та НВ.

Окружний адміністративний суд міста Києва вірно зауважив, що необхідність формування вказаного тарифу з огляду на його економічну обґрунтованість прямо передбачена законодавством і встановлює для НКРЕКП відповідний обов`язок при встановленні та зміні тарифів, зокрема, і для Позивача.

Твердження Відповідача про неможливість завдання збитків Позивачу, адже структурою тарифу передбачені плановані витрати, а не фактичні обсяги газу, закуплені підприємством протягом відповідного періоду, судовою колегією оцінюються критично з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.6 розд. І Процедури №369 суб`єкт господарювання зобов`язаний використовувати тарифну виручку, отриману при провадженні відповідного виду діяльності, виключно за елементами витрат, що передбачені встановленою структурою тарифу.

Підпункт 3.8.2 літера «б» Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.01.2010 року №12, які діяли до 26.03.2017, зобов`язує Позивача використовувати кошти, отримані за рахунок надання послуг з транспортування газу розподільними трубопроводами, за цільовим призначенням.

У свою чергу, НКРЕКП здійснює контроль за цільовим використанням коштів, обсяги яких передбачені структурою тарифів і які одержані в результаті провадження ліцензованої діяльності суб`єктами природних монополій та суб`єктами господарювання на суміжних ринках.

Підпунктом 16 пункту 2.2 розділу 2 «Вимоги до провадження господарської діяльності з розподілу природного газу» Ліцензійних умов з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 року №201 (чинні з 26.03.2017) також передбачено вимогу до позивача при провадженні ліцензованої діяльності дотримуватися такої вимоги як використовувати кошти, отримані за рахунок надання послуг розподілу природного газу, передбачені структурою тарифу (річної планованої тарифної виручки) у визначеному розмірі та за цільовим призначенням.

Установлення факту нецільового використання коштів, передбачених структурою тарифу є підставою для перегляду тарифу НКРЕ у бік зменшення (пп. 4.3.3 п. 4.3 Процедури №369).

Нецільовим використанням коштів є використання коштів, передбачених установленою структурою тарифу на інші цілі (абз. 6 п. 1.4 Процедури №369).

Пункт 6 розділу V Методики №236 передбачає, що суб`єкт господарювання з розподілу природного газу може використовувати кошти, передбачені структурою тарифу на фінансування витрат, пов`язаних із закупівлею обсягів природного газу на ВТВ, для фінансування послуг балансування, що надаються Оператором газотранспортної системи відповідно до розділу IX Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2497, в обсягах, що не перевищують обсяг природного газу на ВТВ, врахований при розрахунку тарифу.

Отже, надходження від реалізації послуг з транспортування природного газу газорозподільними трубопроводами є тарифною виручкою Позивача, якою останній позбавлений можливості розпоряджатись на власний розсуд, тому не має змоги спрямовувати на погашення дефіциту ВТВ кошти, одержані за іншими елементами структури тарифу.

Як встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Дніпрогаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-118-ВТВ від 04.01.2013 року, за яким позивач придбавав природний газ для потреб ВТВ протягом 2013-2015 років.

Неможливість проведення розрахунків за вказаним договором з огляду на відсутність коштів на оплату природного газу, придбаного для потреб ВТВ та НВ, призвело до виникнення у ПАТ «Дніпрогаз» заборгованості на загальну суму 104 708 654,02 грн та зумовило звернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до господарського суду із позовними вимогами про стягнення такої заборгованості. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року у справі №904/1224/18 позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено.

Отже, відсутність у тарифі компенсації на погашення заборгованості за придбаний природний газ для ВТВ та НВ за 2014-2015 роки, не тільки не стимулює ефективність діяльності позивача, а й заподіює численні збитки позивачу та іншим суб`єктам ринку природного газу. Таким чином, бездіяльність Відповідача щодо затвердження (перегляд) тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами у бік економічно обґрунтованого, не забезпечує Позивачу відшкодування його обґрунтованих витрат в частині компенсації витрат природного газу для потреб ВТВ минулих періодів та призводить до зростання заборгованості Позивача перед власником природного газу за договором купівлі-продажу природного газу для потреб ВТВ з незалежних від дій та волі Позивача причин.

Згідно п. п. 4.1, 4.2 Методики №983, на підставі якої прийнято чинну постанову НКРЕКП від 15.12.2016 року №2282 та попередні постанови за період 2014-2016 років, основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування і постачання природного газу є витрати підприємства і обсяги протранспортованого та поставленого споживачам природного газу.

Витрати підприємства на транспортування та постачання природного газу визначаються згідно з національним Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» та Методичним положенням по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг) за економічними елементами витрат на підприємствах з газопостачання та газифікації та їх структурних підрозділах.

За правилами п. 2.5 Процедури №369 суб`єкт господарювання обґрунтовує кожну складову витрат з відповідного виду ліцензованої НКРЕ діяльності, пов`язаних з операційною діяльністю, фінансових витрат (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) та прибутку документами, визначеними пунктом 2.1 цього розділу.

Відповідно до п. 5 розд. І Методики №236 економічно обґрунтовані витрати на планований період - витрати суб`єкта господарювання з розподілу природного газу, планування яких здійснюється з дотриманням вимог стандартів, нормативів, норм, технологічних регламентів, обмежених Податковим кодексом України, які складаються з витрат, пов`язаних з операційною діяльністю, та фінансових витрат (крім витрат на створення кваліфікаційних активів); структура тарифу на послуги розподілу природного газу (планованої тарифної виручки) - перелік елементів витрат, що групуються за елементами витрат собівартості відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, та витрат із прибутку; тариф на послуги розподілу природного газу - виражена у грошовій формі вартість забезпечення у планованому періоді замовнику обсягу приєднаної потужності, вираженої в одиницях енергії та/або м3 до одиниці часу.

Згідно п. п. 4, 5, 7 розд. ІІ Методики №236 планована тарифна виручка для фінансування обґрунтованих витрат визначається ліцензіатом з урахуванням даних форми звітності №4-НКРЕКП-розподіл природного газу (квартальна) «Звітні та розрахункові дані про ліцензовану діяльність суб`єктів господарювання з розподілу природного газу», затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 04.10.2012 року №1258, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31.10.2012 року за №1818/22130, за попередні три роки.

Витрати, які не використовуються для визначення об`єкта оподаткування відповідно до вимог Податкового кодексу України або перевищують межі відповідних витрат, не враховуються при визначенні планованої тарифної виручки, необхідної для забезпечення фінансування планованих витрат операційної діяльності, планованих фінансових витрат та планованого прибутку суб`єкта господарювання з розподілу природного газу.

Перехідний період, протягом якого здійснюватиметься розрахунок тарифів на послуги розподілу природного газу окремо для побутових та непобутових споживачів, триває три роки, починаючи з дати набуття чинності тарифів на послуги розподілу природного газу.

Згідно п. 4 розд. ІІІ Методики №236 до складу планованих прямих матеріальних витрат включаються витрати, пов`язані з, в тому числі, використанням природного газу на виробничо-технологічні витрати, нормативні та питомі втрати. Величина таких витрат визначається з урахуванням діючих цін на природний газ для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання та обсягів ВТВ. Обсяг ВТВ визначається з урахуванням динаміки використання природного газу на зазначені цілі за попередні періоди та максимально допустимих їх розмірів, розрахованих відповідно до методик, затверджених центральним органом виконавчої влади з питань формування та забезпечення реалізації державної політики в нафтогазовому комплексі.

Структура тарифу, форма якої міститься в додатку 23 до Процедури №369, містить окрему стрічку 2.1.1.1 «вартість газу на технологічні та власні потреби», тобто обсяги ВТВ включаються до структури тарифу на розподіл.

Відповідно до підпункту 4.1.2 пункту 4 додатку 2 до Процедури №369 обсяги природного газу для ВТВ та НВ розраховуються суб`єктом господарювання відповідно до чинного законодавства, а саме: наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 №737 «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах», Методики №264.

Згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 року №737 «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах» установлено такий порядок визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах, згідно якого річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до Методики №264 та Методики №595.

Пунктами 1.2-1.5 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 року №737 «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах» передбачено, що газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1 пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

На підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів НВ і ВТВ природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу є максимально допустимими для певного року.

У разі непогодження розрахованих газорозподільним підприємством річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу Міністерство енергетики та вугільної промисловості України надає йому вмотивовану відмову.

На підставі вказаного наказу від 23.11.2011 року №737 Міненерговугілля наказами від 24.09.2014 року №664 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2014 рік», від 02.03.2015 року №122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік», затверджено відповідні розміри для всіх газорозподільних підприємств, в тому числі, і для позивача.

При цьому, наказ від 02.03.2015 року №122 був предметом судового оскарження за позовом газорозподільних підприємств, у тому числі, і Позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 року у справі №826/15132/15 визнано незаконність дій Міністерства енергетики та вугільної промисловості України із встановлення занижених розмірів ВТВ для 30 (тридцятьох) газорозподільних підприємств, в тому числі і позивача, яким Додаток до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 року №122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік» скасовано, а також зобов`язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри НВ і ВТВ природного газу в газорозподільних мережах на підставі Методики №264 та Методики №595.

Вказаного висновку суд дійшов з огляду на факт затвердження наказом від 02.03.2015 року №122 розмірів НВ і ВТВ у меншому розмірі, ніж самостійно подані розрахунки газорозподільних підприємств, без обґрунтування незатвердження розрахунків поданих газорозподільними підприємствами.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 набрала законної сили 17.12.2015 року та її висновки повинні враховуватися судом під час розгляду даної адміністративної справи за правилами ст. 78 КАС України.

Не зважаючи на скасування адміністративним судом наказу Міненерговугілля від 02.03.2015 року №122, Відповідачем не вжито жодних дій для коригування тарифів на розподіл природного газу, затверджених на підставі незаконного наказу.

Тобто, ВТВ під час розподілу газу виникають з об`єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, такі витрати є невід`ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу та формують собівартість послуги розподілу газу.

Розмір складової тарифу для покриття ВТВ визначається відповідно до чинного законодавства, тобто на підставі наказу Міненерговугілля від 23.11.2011 року № 737 «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах» та зазначених вище Методик 1, 2.

Нормативно-правові акти, що регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття ВТВ, що виникають в діяльності газорозподільного підприємства, за рахунок, будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл газу.

Отже, можливість Позивача розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ прямо та безпосередньо залежить від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 року у справі №826/8168/17.

Колегія суддів погоджується, що встановлення обсягів ВТВ не належить до компетенції НКРЕКП, а при визначенні тарифу враховує лише ті розміри НВ і ВТВ, які затверджено Міненерговугілля.

Разом з цим, судова колегія, з врахуванням правової позиції вже згаданої постанови Верховного Суду у справі №826/8168/17, вважає за необхідне підкреслити, що НКРЕКП могло в подальшому передбачити компенсацію не врахованих раніше обсягів природного газу на ВТВ при затвердженні тарифів на 2016-2018 роки, що входить до компетенції НКРЕКП, та на що обґрунтовано сподівався Позивач.

Судом першої інстанції встановлено, що Міненерговугілля у наказах від 02.03.2015 року №122 та від 24.09.2014 року №664 затверджено для ПАТ «Дніпрогаз» розміри НВ і ВТВ в значно менших розмірах, ніж заявлено Позивачем.

При цьому, чинне законодавство не надає право Міненерговугілля на власний розсуд встановлювати відповідні нормативи, тоді як вказаний суб`єкт владних повноважень їх встановлює на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств, і не має права необґрунтовано їх зменшувати як це встановлено під час розгляду справи №826/15132/15.

Тому, з огляду на зазначені обставини, посилання НКРЕКП на обов`язковість врахування лише затверджених Міненерговугілля нормативів не є обґрунтованим.

Крім того, Окружний адміністративний суд міста Києва вірно підкреслив, що Відповідачем не надано належних заперечень з відповідними обґрунтуваннями щодо, заявлених Позивачем до врахування у тарифі, сум та розрахунку компенсації різниці в цінах на ВТВ за 2014-2015 роки та компенсації недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році. Відповідних коригувань у структурі тарифу для Позивача при затвердженні тарифів на 2016-2018 роки проведено не було. У тарифах всього за 2014 рік не враховано вартості природного газу для потреб ВТВ та НВ в загальному розмірі 91 659 тис. грн, за 2015 рік - 79 772,40 тис. грн. При цьому, у тарифах за 2015 та 2016 частково закладено вказані витрати Позивача, а тому в підсумку за 2014-2018 роки Відповідачем у структурі тарифу для ПАТ «Дніпрогаз» не враховано вартості природного газу для потреб ВТВ та НВ в загальному розмірі 127 086,20 тис. грн.

Постановою НКРЕКП від 15.12.2016 року №2282 встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Дніпрогаз» з 01.01.2017 року, однак структурою вказаного тарифу не передбачено компенсації витрат, що виникли внаслідок неврахування НКРЕКП в тарифах 2014-2015 років необхідних обсягів природного газу для потреб ВТВ та НВ та різниці в цінах на ВТВ і недоотримання тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу газу.

Відтак, тариф згідно вказаної постанови НКРЕКП від 15.12.2016 року №2282 не може вважатись економічно обґрунтованим, адже в його структурі має передбачатись компенсація різниці в цінах на ВТВ за 2014-2015 роки та компенсація недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році у загальному розмірі 127 086,20 тис. грн без ПДВ.

Згідно глави 6 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015 року №2494 (у редакції станом на час розгляду справи), з урахуванням специфіки переміщення природного газу газорозподільною системою, що пов`язана з умовною нормативною герметичністю газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, інших приладів та обладнання (тобто стан, за якого можливий витік газу, що не може бути зафіксований органолептичним методом) та витоками газу під час технічного огляду чи обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, устаткування, Оператор ГРМ укладає договір (договори) на закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності.

Очікувані річні об`єми (обсяги) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ на 2017 рік визначаються НКРЕКП на рівні передбачених об`ємів (обсягів) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ у тарифі на послуги з розподілу природного газу на 2016 рік відповідного Оператора ГРМ.

Очікувані річні об`єми (обсяги) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ на наступні роки (після 2017 року) визначаються НКРЕКП на рівні передбачених об`ємів (обсягів) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ у тарифі на послуги з розподілу природного газу поточного року, зменшених на показник ефективності, який встановлюється НКРЕКП щороку до 31 грудня і не може перевищувати 5%.

Місячні очікувані об`єми (обсяги) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ визначаються Оператором ГРМ, виходячи з потреб власної господарської діяльності, зокрема для забезпечення місячного фізичного балансування ГРМ.

Оператор ГРМ у порядку, встановленому Регулятором, зобов`язаний надавати Регулятору звітні дані про фактичні втрати природного газу за підсумками відповідного періоду.

Об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу ХІI цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Оператор ГРМ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ) закуповує природний газ у власника природного газу (в тому числі ГДП, ВБГ, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

За таких обставин, визначення обсягу газу і, відповідно, розмір компенсації, для потреб виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат на період з 2017 року визначається в іншому порядку, ніж за період 2014-2016 роки, проте, загальний принцип щодо встановлення (зміни) тарифів з врахуванням їх економічного обґрунтування залишається незмінним.

Суд першої інстанції, з огляду на дане нормативне регулювання спірних правовідносин, обґрунтовано підкреслив, що збитки Позивача від встановлення економічно необґрунтованих тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, зокрема, з огляду на невідшкодування чи неповне відшкодування вартості газу для потреб ВТВ та НВ, в будь-якому випадку мають бути відшкодовані.

При цьому законодавством передбачено спосіб такого відшкодування шляхом включення відповідних сум до структури тарифу.

З урахуванням наведеного, НКРЕКП затверджуючи тариф на розподіл для ПАТ «Дніпрогаз», повинен встановити такий тариф, що є економічно обґрунтованим та враховує всі матеріальні витрати товариства.

Надаючи оцінку доводам Апелянта про те, що судом допущено втручання у дискреційні повноваження НКРЕКП шляхом покладення на нього обов`язку встановити для ПАТ «Дніпрогаз» економічно обґрунтований тариф із включенням до його структури компенсацію різниці у ціназ на виробничо-технологічні витрати за 2014-2015 роки та компенсацію недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

За змістом правових позицій Верховного Суду, висловлених, зокрема, у постановах від 13.02.2018 року у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі №569/16681/16-а, від 12.04.2018 року у справі №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); п. 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); п. 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); п. 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відтак, приймаючи рішення про зобов`язання орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд, перш за все, відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та суб`єктами господарювання.

При цьому, суд, приймаючи саме таке рішення на захист порушених прав суб`єктів господарювання - про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певну дію, унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання з боку органів державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року), суд вказав, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

У рішенні Європейського Суду з прав людини, у справі «Волохи проти України» зазначено: «Таким чином, Суд доходить висновку, що це втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене «згідно із законом», оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля при застосуванні таких заходів спостереження.»

У рішенні у справі «Гасан і Чауш проти Болгарії» вказується: «Суд зазначає, що у даному випадку відповідне законодавство не передбачало чітких критеріїв щодо реєстрації керівництва конфесій, що змінилося, а також не передбачало ніяких процедурних гарантій захисту від свавільного використання дискреційних повноважень...».

Будь-яка дія органів державної влади має будуватися на цьому принципі, а відтак чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року). Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002 року, рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Аманн проти Швейцарії» від 16.02.2000 року).

Також Європейський Суд з прав людини рішенням у справі «Креслена» від 24.04.1990 року зазначає, що «закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання».

Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі «Фадеева проти Росії» від 09.06.2005 року, в якому Європейський Суд з прав людини з відсилкою до справи «Баклі проти Сполученого Королівства», зазначив, що: «Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку «необхідності» втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції».

Адміністративний суд наділений дієвим важелем проти незаконних дій з боку представників влади України і здійснених ними в трактуванні дискреційних повноважень (постанова Вищого адміністративного суду України від 23.03.2017 у справі №804/4335/16).

Суд вважає, що відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а, від 29.03.2018 у справі №816/303/16, від 25.05.2018 у справі №826/6102/16.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, у межах спірних правовідносин праву Позивача отримати економічно обґрунтований тариф кореспондує обов`язок Відповідача прийняти таке рішення про його встановлення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням викладеного судова колегія, перевіривши висновки суду першої інстанції, вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ПАТ «Дніпрогаз», є зобов`язання НКРЕКП встановити економічно обґрунтований тариф на послуги розподілу природного газу, зокрема, включивши до структури такого тарифу «Компенсації недоотриманої тарифної виручки в попередніх періодах», що включає компенсацію різниці в цінах на виробничо-технологічні витрати (ВТВ) за 2014-2015 роки та компенсацію недоотриманої тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у 2015 році у загальному розмірі 127 086,20 тис. грн без податку на додану вартість (ПДВ).

При цьому судовою колегією не ставиться під сумнів правильність посилання Апелянта на те, що розгляд відповідного питання повинен здійснюватися НКРЕКП виключно із дотриманням вимог чинного законодавства. Разом з тим, такі твердження Відповідача жодним чином не спростовують правильність позиції суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Що стосується доводів відповідача щодо пропуску Позивачем строків звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження бездіяльності Відповідача щодо неперегляду тарифів на транспортування природного газу за 2014-2015 роки, то зазначені доводи правильно відхилені судом першої інстанції, оскільки ПАТ «Дніпрогаз» оскаржує бездіяльність НКРЕКП з перегляду тарифу на транспортування природного газу, що стала відома Позивачу зі змісту листа Відповідача від 11.04.2018 року №3543/16/7-018. Тарифи ж 2014-2015 років не є предметом позовних вимог.

Аналогічний висновок щодо обрахунку строків звернення до суду знайшов своє відображення й у вже згаданій постанові Верховного Суду від 11.07.2019 року у справі №826/8168/17.

Крім того, твердження Відповідача про встановлення протягом 2014-2018 років тарифів на розподіл природного газу, в яких простежується поступове, як правило, збільшення розміру кожного наступного тарифу порівняно з попереднім, не спростовує доводів Позивача щодо невключення до тарифів економічно обґрунтованих витрат позивача на природний газ для потреб ВТВ. Затверджені НКРЕКП тарифи для ПАТ «Дніпрогаз» не тільки не стимулюють ефективність діяльності останнього, а й заподіюють йому численні збитки. Внаслідок таких дій НКРЕКП, у Позивача росте заборгованість на користь власника природного газу (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») з незалежних від дій та волі останнього причин, що ставить його та власника природного газу в нерівні умови господарювання за договором на купівлю-продаж природного газу для потреб ВТВ.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

В.В. Файдюк

Повний текст постанови складено «28» серпня 2019 року.