Справа № 620/1235/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1235/19 Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Файдюка В.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Чернігівській області на проголошене о 10 годині 16 хвилин рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року, повний текст якого складено 12 червня 2019 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «'Спеціалізоване мисливське підприємство «Моровське» до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області про скасування припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване мисливське підприємство «Моровське» (далі - Позивач, ТОВ «СМП «Моровське») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (далі відповідач - ДЕІ у Чернігівській області), в якому просило скасувати припис №10/06 від 05.04.2019 року, винесений державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Коломійцем А.А., Сіваком А.П.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем було доведено використання веж та вольєрів виключно для спостереження та обліку тварин та їх розведення, у той час як Відповідачем відповідні доводи не було спростовано. Крім того, наголосив на те, що посилання в оскаржуваному приписі на полоежння ст. ст. 18, 21 та 24 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» не може вважатися обґрунтуванням вчиненого ТОВ «СМП «Моровське», на думку ДЕІ у Чернігівській області, порушення, оскільки вказані норми регоаментують фукціональне зонування регіональних ландшафтних парків та не містять будь-яких приписів щодо біотехнічних споруд та заборони їх розміщення на території таких парків. Окремо звернув увагу, що матеріалами справи не підтверджено включення ТОВ «СМП «Моровське» до плану перевірок на 2019 рік, а також факт направлення на адресу суб`єкта господарювання повідомлення про проведення планового заходу, у той час як проведення рейдової перевірки чинним законодавством не передбачено взагалі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом було залишено поза увагою існування нормативного регулювання лише перевірок, у той час як проведення рейдового заходу чинним законодавством не заборонено. Наголошує, що саме в господарській зоні РЛП «Міжрічінський» посдоаими особами ДЕІ у Чернігівській області було виявлено мисливські (оглядові) вежі та вольєр. Стверджує на помилковості посилання суду першої інстанції не необґрунтованість посилання у приписі на ст. ст. 18, 21 та 24 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», оскільки саме зі змісту даних норм вбачається встановлення заборони на розміщення біотехнічних споруд на території регіональних ландшафтних парків. Окремо звертає увагу, що надання погоджень із розміщення тимчасових споруд постійними користувачами земельних ділянок не простосує доводи Відповідача про те, що вольєр та вежі є самостійно збудованими об`єктами.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.07.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «СПМ «Моровське» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанцїі - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом вірно встановлено, що Відлповідачем не було надано належних і допустимих доказів протиправної діяльності Позивача та можливості віднесення спостережних веж і вольєру до мисливських. Крім того, підкреслює правильність твердження суду про те, що оскаржуваний припис не містить належного обґрунтування вчинення Позивачем порушень, а його аргументи зводяться лише до зазначення переліку норм права, які не регулюють спірні правовідносини. Крім іншого, звертає увагу на правильності позиції суду першої інстанції про те, що проведення рейдової перевірки жодною нормою права не передбачено.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «СМП «Моровське» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.07.2008 року внесено відповідний запис.

Згідно довідки АБ №400125, товариство має право здійснювати наступну діяльність: 01.50.0 мисливство; 01.25.0 розведення інших тварин, 02.02.0 надання послуг у лісовому господарстві, 92.62.0 інша діяльність і сфері спорту, 05.01.0 рибальство; надання послуг у рибальстві. Свою діяльність позивач здійснює на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «СМП «Моровське» (а.с. 33-47, 49, 50).

Рішенням двадцять шостої сесії п`ятого скликання Чернігівської обласної ради від 11.09.2009 року ТОВ «СМП «Моровське» надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства, площею 7,092 га, терміном на 25 років, відповідно до отриманих погоджень.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, передані Позивачу угіддя є частиною мисливських угідь ТОВ «Міжріченське».

Разом з тим, рішенням другої сесії двадцять четвертого скликання Чернігівської обласної ради від 20.06.2002 року на території Козелецького району Чернігівської області створено ландшафтний парк «Міжрічинський», який відповідно до Положення про регіональний ландшафтний парк «Міжрічинський» є природоохоронною рекреаційною установою регіонального значення та входить до складу природно-заповідного фонду України (а.с. 71-76).

05.04.2019 року посадовими особами ДЕІ у Чернігівській області, згідно із наказами від 01.04.2019 року №266, 267, проведено рейдову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства на території Чернігівського та Козелецького районів в межах регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Міжрічинський» (а.с. 64-66, 69-70).

За результатами перевірки складено акт рейдової перевірки по контролю за дотриманням вимог природоохоронного законодавства від 05.04.2019 року №24/06 (а.с. 67-68), у якому зазначено, що в ході планової рейдової перевірки в межах об`єкту природного заповідного фонду регіонального ландшафтного парку "Міжрічинський" на території Чернігівського та Козелецького районів Чернігівської області обстежено територію об`єкту природно-заповідного фонду на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства та стан дотримання користувачами мисливських угідь, які здійснюють свою господарську діяльність на території регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський», рекомендацій по винесенню за межі природоохоронної установи мисливських веж та вольєрів, наданих ДЕІ у Чернігівській області під час позапланових заходів державного нагляду (контролю).

Установлено, що на момент перевірки мисливські вежі та вольєри, виявлені під час позапланових перевірок, проведених протягом грудня 2018 - січня 2019, та рекомендовані користувачам мисливських угідь для винесення за межі природоохоронної установи, добровільно не демонтовано та не перенесено. Зокрема, на території мисливських угідь ТОВ «СПМ «Моровське», в господарській зоні регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський» виявлено 9 мисливських (оглядових) веж та 1 вольєр на землях ДП «Чернігівський військовий лісгосп» (кв. 369, 326, 390, 408, 518) та ДП «Остерський військовий лісгосп» (кв. 16, 24, 35, 58), що є порушенням статей 18, 21, 24 Закону України «Про природно-заповідний фонд» та не відповідає вимогам Положення «Про регіональний ландшафтний парк «Міжрічинський».

05.04.2019 року ДЕІ у Чернігівській області винесено Позивачу припис №10/06, яким ТОВ "СПМ «Моровське» зобов`язано: у термін до 12.04.2019 року забезпечити вжиття заходів по перенесенню мисливських веж, встановлених в господарській зоні РЛП "Міжрічинський" в мисливських угіддях ТОВ «СПМ «Моровське» за межі території природоохоронної установи; у термін до 06.05.2019 року забезпечити вжиття заходів по перенесенню мисливського вольєру, облаштованого в господарській зоні РЛП «Міжрічинський» в мисливських угіддях ТОВ «СПМ «Моровське» за межі території природоохоронної установи (а.с. 31-32).

Вважаючи вищезазначений припис протиправним та таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства суб`єктами господарювання під час здійснення ними господарської діяльності, Держекоінспекція здійснює на підставі Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року №877-V (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон або Закон №877-V).

Планові та позапланові заходи здійснюються відповідно до статей 4, 5 та 6 Закону № 877-V.

Частина четверта статті 5 вказаного Закону передбачає, що органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

За приписами статті 6 Закону №877-V однією з підстав здійснення позапланової перевірки є настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 7 Закону для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Як убачається із матеріалів справи, наказ на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 267 від 01.04.2019 року винесено на підставі, зокрема, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та плану роботи Держекоінспекції у Чернігівській області на 2019 рік.

Разом з тим, з плану перевірки не вбачається, що ТОВ «СМП «Моровське» є у плані перевірок на 2019 рік. Крім того, наказ на проведення планової перевірки не містить найменування суб`єкта господарювання щодо якого буде здійснено цей плановий захід нагляду, а, зважаючи на матеріали справи, посвідчення на проведення заходу державного нагляду Відповідачем не видавалось.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження про направлення повідомлення суб`єкту господарювання щодо проведення планового заходу державного нагляду.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону №877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону №877 на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Матеріали справи свідчать, що акт перевірки № 05.04.2019 №24/06 складено стосовно ТОВ «СМП «Моровське», а також ще декількох суб`єктів господарювання.

Зазначений акт не містить детального опису виявлених порушень, з посиланням на норму законодавства, яку саме було порушено позивачем, та складений в одному примірнику, підписаному лише посадовими особами відповідача.

Разом з тим, оскаржуваний припис від 05.04.2019 року №10/06 також не містить посилання на акт перевірки, яким зафіксовані порушення Позивачем вимог природоохоронного законодавства.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, наказом від 01.04.2019 року №267 передбачено проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, тоді як фактично було проведено рейдову перевірку ТОВ «СМП «Моровське», що підтверджується актом перевірки.

Враховуючи вищевикладне, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такий захід державного нагляду (контролю) як «рейдова перевірка» не передбачений жодним чинним нормативно правовим актом.

Щодо висновків, викладених контролюючим органом в акті перевірки від 05.04.2019 року № 24/06 та оскаржуваному приписі, винесеного на підставі зазначених рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів, визначається Законом України «Про природно-заповідний фонд України» від 16 червня 1992 року № 2456-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2456-XII).

Згідно ст. 1 Закону № 2456-XII завданням законодавства України про природно-заповідний фонд України є регулювання суспільних відносин щодо організації, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління у цій галузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 2456-XII до природно-заповідного фонду України належать, зокрема, природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.

У відповідності до ст. 7 Закону № 2456-XII землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно ч. 4 ст. 7 Закону №2456-XII межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до статті 8 Закону №2456-XII збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом: встановлення заповідного режиму; організації систематичних спостережень за станом заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення комплексних досліджень з метою розробки наукових основ їх збереження та ефективного використання; додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля; запровадження економічних важелів стимулювання їх охорони; здійснення державного та громадського контролю за додержанням режиму їх охорони та використання; встановлення підвищеної відповідальності за порушення режиму їх охорони та використання, а також за знищення та пошкодження заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення широкого міжнародного співробітництва у цій сфері; проведення інших заходів з метою збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону №2456-XII регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення.

Статтею 21 Закону України від 22.02.2000 року №1478-ІІІ «Про мисливське господарство та полювання» передбачено, що для потреб мисливського господарства користувачі мисливських угідь мають право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, будувати на мисливських угіддях необхідні будівлі та біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2009 року між ТОВ «СМП «Моровське» та Чернігівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства було укладено договір про умови ведення мисливського господарства, з додатками (а.с. 15-19).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що ТОВ «СМП «Моровське» має право, у тому числі, у встановленому законодавством порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, зводити у мисливських угіддях необхідні будівлі і біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок, а також усі права відповідно до статті 30 Закону України "Про мисливське господарство та полювання».

Користуючись наданим правом, ТОВ «СМП «Моровське» на землях ДП «Чернігівський військовий лісгосп» та на землях ДП «Остерський військовий лісгосп» було розміщено біотехнічні споруди, зокрема, вишки для спостереження.

Матеріали справи свідчать, що розташування спірних веж Позивачем було погоджено із ДП «Чернігівський військовий лісгосп» (лист від 24.12.2012 року №07) та ДП «Остерський військовий лісгосп» (листи від 24.12.2012 року №8 та від 23.04.2013 року №614) (а.с. 25-27).

Також Позивачем розміщено на території РЛП «Міжрічинський» вольєр, орієнтовною загальною площею 130 га, для напіввільного утримання мисливських (диких) тварин та перетримки завезених для розселення диких тварин. Вказаний вольєр розташований згідно із отриманими ТОВ «СМП «Моровське» погодженнями від: РЛП «Міжрічинський» (листи від 25.03.2011 року №5, від 16.03.2015 року №08), Чернігівського обласного управління лісового та мисливського господарства (лист від 22.04.2011 року №03/684), ДП «Остерський військовий лісгосп» (листи від 28.03.2011 року №104, від 10.02.2015 року №54), Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Чернігівській області (лист від 06.04.2011 року №06-06/905), Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської ОДА (лист від 17.03.2015 року №04-05/529) (а.с. 21-24, 28-30).

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «СМП «Моровське» спірні вежі та вольєр використовуються включно для спостереження та обліку тварин, їх розведення, що відповідає видам діяльності товариства.

Таким чином, на переконання судової колегії, ТОВ «СМП «Моровське» доведено, що спірні вежі є саме спостережними вежами, а не мисливськими, які використовуються Позивачем з урахуванням положень чинного законодавства і вони не є самовільно збудованими. Також не є самовільно збудованим і вольєр, розміри та призначення якого узгоджені із уповноваженими організаціями, установами.

Разом з тим, законодавством, яке регулює спірні відносини, не надано визначень та характеристики мисливським вежам та спостережним вежам. Крім того, Відповідачем зазначено, що останні мають візуально однаковий вигляд, що підтверджує вдисновки суду першої інстанції про відсутність доказів здійснення незаконного полювання з використанням спірних веж, тому доводи Апелянта, що вежі є мисливськими не ґрунтується на нормах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Також, судова колегія звертає увагу, що оскаржуваний припис винесений контролюючим органом відповідно до статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час планової рейдової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У графі «обґрунтування» припис містить зазначення норм Закону України "Про природно-заповідний фонд України", а саме: статті 18, 21 та 24.

Статтею 18 вказаного Закону встановлюється структура території та особливості управління біосферними заповідниками, в той час як спірні правовідносини стосуються території регіонального ландшафтного парку, що в Законі України "Про природно-заповідний фонд України" визначає Глава 4, а тому посилання відповідача у приписі на статтю 18 Закону є необґрунтованим.

При цьому, відповідно до статті 24 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на території регіональних ландшафтних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей проводиться зонування з урахуванням вимог, встановлених для територій національних природних парків.

Згідно зі статтею 21 Закону на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням: заповідна зона - призначена для охорони та відновлення найбільш цінних природних комплексів, режим якої визначається відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників; зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам`ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони; зона стаціонарної рекреації - призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об`єктів обслуговування відвідувачів парку; тут забороняється будь-яка господарська діяльність, що не пов`язана з цільовим призначенням цієї функціональної зони або може шкідливо вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони і зони регульованої рекреації; господарська зона - у її межах проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення парку, а також землі інших землевласників та землекористувачів, включені до складу парку, на яких господарська та інша діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників.

На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку.

Зонування території національного природного парку, рекреаційна та інша діяльність на його території провадяться відповідно до Положення про національний природний парк та Проекту організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Забороняється проведення рубок головного користування та всіх видів поступових та суцільних рубок, вирубування дуплястих дерев, а також добування піску та гравію в річках та інших водоймах у заповідній зоні національних природних парків.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач в оскаржуваному приписі зазначив про порушення ТОВ «СМП «Моровське» норм, які регламентують функціональне зонування регіональних ландшафтних парків та не містять будь-яких приписів відносно оглядових веж та вольєру, а також заборони їх розміщення на території парків.

Таким чином, зважаючи на наявні погодження щодо розміщення оглядових веж та вольєру на території ТОВ «СМП «Моровське», суд дійшов правомірного висновку, що відсутність оглядових веж та вольєру унеможливить виконання Позивачем цілого ряду завдань, що може негативно позначитися на діяльності парку в цілому та призвести до браконьєрства, зменшення популяції диких тварини та інших негативних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що припис ДЕІ у Чернігівській області від 05.04.2019 року №10/06 є протиправним та прийнятим відповідачем необґрунтовано, а тому підляє скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

В.В. Файдюк

Повний текст постанови складено та підписано « 28» серпня 2019 року.