Справа № 340/1919/19
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/1919/19

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Ю.П. Пасічник, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративний позов

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )

до Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області (25006, вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, )

про визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

31.07.2019р. ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до ГУ ДФС України у Кіровоградській області (надалі - відповідач) в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-150430 від 20.06.2019р. на суму 21030,90 грн.

Ухвалою суду від 05.08.2019р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що 26.07.2019р. засобами поштового зв`язку отримав оскаржувану вимогу про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вказує на протиправність вимоги та зазначає, що 27.01.2012р. отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №428, але з 20.11.2015р. по день звернення до суду право на заняття адвокатською діяльністю було зупинено на підставі п.1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 29.07.2019р.

З посиланням на норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" вказує, що він як самозайнята особа з часу зупинення адвокатської діяльності дохід від такої діяльності не отримує, що свідчить про відсутність обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи вищевикладене зазначає, що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідачем 27.08.2019р. надано відзив на позов вимоги якого не визнаються та вказується, що зупинення адвокатської діяльності не звільняє особу від обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок, оскільки для цього йому необхідно не лише зупинити дію свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю, а й знятись з обліку в контролюючих органах та виключити дані з Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування як самозайнятої особи.

Суд, дослідивши матеріали справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачеві надано право на заняття адвокатською діяльністю згідно з рішенням Кіровоградської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 16.01.2012р. №1/12.

Право на заняття адвокатською діяльністю підтверджується свідоцтвом №428 від 27.01.2012р. (а.с.7).

З 20.11.2015р. його адвокатську діяльність зупинено на підставі заяви у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру адвокатів, сформованого станом на 29.07.2019р. (а.с.13).

26.07.2019р. позивачем засобами поштового зв`язку одержано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.06.2019р. №Ф-150430-52, якою позивачеві визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 21030,90 грн. (а.с.10-12).

Позивач не погодившись з вказаним нарахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010р. (надалі - Закон №2464-VІ), згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 8 вказаної статті платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску. Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі ст.13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 вказаного Закону, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст.31). Положеннями ст. 32 цього Закону встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту ч.ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України. Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності.

Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1 ст.17 Закону № 5076-VI).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю. Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Вказані обставини вказують на те, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, а відтак суд дійшов висновку про те, що дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності, а тому доводи відповідача викладені у відзиві на позов є безпідставними та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності сформованої ним вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-150430 від 20.06.2019р. на суму 21030,90 грн.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов належить задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-150430 від 20.06.2019р. на суму 21030,90 грн.

Присудити на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області () судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник