Справа № 160/9266/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9266/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Баранник Н.П., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 (головуючий суддя Олійник В.М.)

в адміністративній справі №160/9266/18 за позовом Дніпропетровського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" до відповідача Першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчого Ігоря Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Дніпропетровське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, звернулось до суду з адміністративним позовом до першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчого І.М., просив визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН 1831/250/АВ/ІП-ФС/700 від 13.11.2018 р.

Позов обґрунтовано тим, що постановою № ДН 1831/250/АВ/ІП-ФС/700 від 13.11.2018 на Дніпропетровське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" накладено штраф у розмірі 3 723 грн. Зазначену Постанову позивач вважає такою, що підлягає скасуванню як незаконну та постановлену з порушенням норм матеріального і процесуального права у зв`язку з тим, що Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. №489 затверджено типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій. Зазначений наказ регулює лише статистичні спостереження держави, в той же час зазначені в преамбулі норми законів не надають Держкомстату України повноважень врегульовувати діяльність суб`єктів господарювання та встановлювати для них обов`язкові для виконання вимоги до оформлення документів. Таким чином, неповне виконання методології вказаного наказу не спростовує достовірність обліку виконуваної працівниками роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.

Також позивачем зазначено, що приписи ст. 46 КЗпП України врегульовують відсторонення працівників від роботи, в той же час факту відсторонення будь-кого в межах перевірки ані Актом, ані відповідачем не встановлено. Видання наказу про можливість недопущення до роботи не є фактом відсторонення. У зв`язку з цим твердження відповідача про порушення установою ст. 46 КЗпП України не відповідають дійсності та законодавству.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до наказу від 04.04.2018 № 11-ВК заступника директора ОСОБА_1 звільнено з посади з 09.04.2018 р. Проте, у зв`язку з тим, що 08.04.2018 р. був святковим днем (Великдень), відповідно до ч. 3 ст. 67 КЗпП України, вихідний день переносився на наступний день після святкового або неробочого, тобто на 09.04.2018 р. За таких обставин, ОСОБА_1 в день звільнення не працював, внаслідок чого в установи виникає встановлений ст. 116 КЗпП України обов`язок виплатити розрахунок при звільненні не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, проте зазначеної вимоги не пред`являлось. Таким чином, установа розрахувалась з ОСОБА_1 в межах строків, визначених ст. 116 КЗпП України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що під час судового розгляду суд не встановив порушень при винесенні постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 13 листопада 2018 року №ДН1831/250/АВ/ІП-ФС/700, відповідач діяв у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю № 509 від 17.07.2012 року, тому така постанова є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги фактично ґрунтуються на доводах, викладених в позовній заяві. Посилається на те, що в ході інспекційного відвідування на підприємстві було встановлено випадок недостовірного обліку виконуваної працівником роботи, однак з цим позивач не погоджується. Вважає, що висновок відповідача про недостовірність у позивача виконуваної працівниками роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці є передчасним, оскільки інспекційним відвідуванням такого не було встановлено. Так, позначенням позивачем прогулу в табелі обліку робочого часу позначкою «н/б» замість передбаченої необов`язковим наказом позначки «ПР», саму достовірність обліку виконуваної працівниками роботи не спростовує, оскільки згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні» метою бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Водночас, згідно ст. 4 вказаного Закону бухгалтерський облік ґрунтується на принципі превалювання сутності над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми. Заміна позначки «ПР» та позначку «н/б» не призвело до незаконних рішень (наприклад, внесення до обліку відпусток, що надаються працівникам, запису про день прогулу, як про день відпустки), тому вважає, що відсутні підстави для висновку про недостовірний облік. Також зазначає, що видання наказу про можливість недопущення до роботи не є фактом відсторонення.

Відповідачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що в силу Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю. Підставою для інспекційного відвідування стала заява працівника, а саме заступника директора Дніпропетровського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", яка зазначила,, що є інвалідом ІІІ групи та має статус матері-одиначки, на утримання якої перебувають дві малолітні дитини. У зв`язку з скрутним мат5еріальним становищем написала заяву про перерву відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку та надання дозволу приступити до роботи з 16.07.2018 року. Однак директор підприємства не допускає її до роботи, не надає робочого місця, не ознайомлює з наказом щодо допуску до роботи. На підставі вказаної заяви проведено інспекційне відвідування. Складено акт 23.10.2018, на підставі якого винесено припис від 01.011.2018 про усунення виявлених порушень та прийнята постанова про накладення штрафу від 13.11.2018, оскільки встановлено порушення ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці» та встановлені інші порушення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для проведення інспекційного відвідування позивача стала скарга гр. ОСОБА_2 від 22.08.2018 р. адресована Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області (а.с. 31-32).

На підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 19 жовтня 2018 року №372 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні ОСОБА_3 в період з 22 жовтня 2018 року по 23 жовтня 2018 року проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у позивача з питань дотримання трудового законодавства при звільненні та виплати розрахункових коштів при звільненні.

За результатами інспекційного відвідування складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ДН 1831/250/АВ від 23 жовтня 2018 року (далі Акт ).

На підставі Акту винесено припис про усунення виявлених порушень № ДН 1831/250/АВ/П від 01 листопада 2018 року та Постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН 1831/250/АВ/ІП-ФС/700 від 13 листопада 2018 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, норми Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці", Закону України «Про охорону здоров`я», норми Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, норми Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2013 № 509.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V.

Так, статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що заходи державного контролю - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом, в т.ч. інспектувань.

Заходи контролю здійснюються (серед іншого) органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами (ч. 4 ст. 2 цього Закону).

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно п.п. 19-20 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Відповідно до п. 23 Порядку № 295 передбачено, припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Пунктом 27 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

У відповідності до пункту 29 Порядку заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Матеріали справи містять скаргу громадянки ОСОБА_2 , що адресована начальнику Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_4 та надійшла адресату 29.08.2018 року (а.с. 31).

В скарзі зазначено, що заявник працює заступником директора з 26.10.2015 року в Дніпропетровському регіональному управлінні Державної спеціалізованої фінансової установи "Держаний фонд сприяння молодіжному житловому будівництві" (регіональне управління "Держмолодьжитла",), має статус матері - одиначки, є інвалідом ІІІ групи, на утриманні перебувають дві малолітні дитини. У зв`язку з тяжким фінансовим становищем написала заяву про перерву відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та надання дозволу приступити до роботи з 16.07.2018 року, яку зареєстровано в регіональному управлінні "Держмолодьжитла" за №02-09/78. При усній розмові директор повідомив ОСОБА_2 , що не допускає до роботи, не надає робочого місця, не ознайомлює з наказом щодо допуску до роботи, у зв`язку зі скороченням фінансових надходжень в регіональне управління "Держмолодьжитла", яке пов`язане з необхідністю надання кредитів позичальникам, фінансове становище не дозволяє завершити 2018 рік без скорочення видатків на виплату заробітної плати насамперед працівникам, діяльність яких не має безпосереднього впливу на доходи управління, та запропонував скоротити або перевести на вакантну посаду економіста. Крім того директор повідомив, що згідно діючого законодавства має всі підстави для не допуску до роботи у зв`язку з відсутністю медичного обстеження щодо виконання обов`язків ОСОБА_2 як заступника директора за станом здоров`я, та відповідно до ст. 24 КЗпП та статті 17 Закону України "Про охорону здоров`я" до проходження медичного огляду працівник може бути не допущений до роботи (а.с. 31-32).

На підставі звернення ОСОБА_2 проведено інспекційне відвідування позивача, зокрема, видано Наказ про призначення інспекційного відвідування від 18.10.2018р. №899-І (а.с. 28) та оформлені Направлення на проведення інспекційного відвідування від 19.10.2018 року №372 (а.с. 29).

В акті інспекційного відвідування зазначено про порушення позивачем вимоги статті 46 КЗпП України, ч.1 ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 17 КЗпП України, ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України № 108. Так, в ході проведення інспекційного відвідування, на підприємстві встановлено випадок недостовірного обліку виконуваної працівником роботи. Зокрема, відповідно до Типової форми №П-5 Табелю обліку робочого часу, затвердженого наказом Держкомстату України від 5 грудня 2008 р. № 489, позначкою, яка використовується для прогулу являється ПР, проте на підприємстві для прогулу у табелі обліку робочого часу використовується позначка н/б, яка відповідно до типової форми означає Відпустка без збереження заробітної плати у зв`язку з навчанням п.12, 13, 17 ст. 25 Закону України Про відпустки, що порушує частину 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці», згідно якої власник або уповноважений ним орган зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку (а.с. 10-16).

Слід зазначити, що у відповідності до статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи проводиться виключно у випадку:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством.

Водночас, в ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що наказом №25-ВК від 16.07.2018 р. у зв`язку з надходженням заяви заступника директора ОСОБА_5 В ОСОБА_6 від 09.07.2018 р. (вх. № 02-09/78) про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та вихід на повний робочий день з 16.07.2018 р. та водночас відсутністю особової справи ОСОБА_2 , а відтак відсутності відомостей про освітній рівень, соціальне становище, стан здоров`я та медичні обмеження, що є обов`язковим для прийняття належних рішень щодо допуску до роботи та трудових гарантій, без поновлення особової справи неможливо вирішити питання, які поставлені ОСОБА_2 в заяві від 09.07.2018 про перерву відпустки по догляду за дитиною та надання дозволу приступити до роботи.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що наказом №25-ВК від 16.07.2018 р. визначено перервати заступнику директора ОСОБА_2 з 16.07.2018 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та погодити вихід на повний робочий день заступнику директора ОСОБА_2 :

- поновити особову справу працівника заповненням нових документів: Особовий листок по обліку кадрів, Облікова картка працівника, Автобіографія, та наданням оригіналів та копій документів про освіту, сімейний стан, інвалідність (в т.ч. дітей) та подати на огляд директору;

- пройти в поліклінічному закладі охорони здоров`я за місцем реєстрації медичне обстеження щодо можливості виконання функцій заступника директора регіонального управління за станом здоров`я, висновок про що (за формою № 140-5/о) надати директору;

- повідомити ОСОБА_2 , що відповідно до приписів статті 24 КЗпП та статті 17 Закону України "Про охорону здоров`я", до проходження медичного огляду працівник може бути не допущений до роботи.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 17 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За час проходження медичного огляду за працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток.

Отже в зазначеній нормі йдеться про обов`язковість медичних оглядів при прийомі на роботу, для особливих категорій працівників визначених переліком, та робітників віком до 21 року. Зважаючи на те, що працівниця виходить на роботу з відпустки, роботи не відносяться до важких робіт, робіт із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а втрата особової справи сталась не з вини працівника, саме позивач порушив вимоги статті 46 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Перевіркою встановлено, що Наказом від 04 квітня 2018 року №11-ВК звільнено з посади заступника директора ОСОБА_1 з 09.04.2018.

При цьому, відповідно до відомості від 17 квітня 2018 року, від 25 квітня 2018 року, від 26 квітня 2018 року остаточний розрахунок здійснено не в день звільнення, що порушує вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

В силу ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2012 р. №509 (далі Порядок) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на підставі Акту №ДН1831/250/АВ та у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2012 р. №509 відповідачем правомірно 13 листопада 2018 року винесено Постанову №ДН1831/250/АВ/ІП-ФС/700.

Розмір штрафу за Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13 листопада 2018 року №ДН1831/250/АВ/ІП-ФС/700 визначено відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, в якому встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами 2 - 7 цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Мінімальна заробітна плата з 1 січня 2018 року (у місячному розмірі) відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік від 07.12.2017 р. № 2246-УІІІ становить 3 723грн.

Отже відповідач не порушив вищезазначені норми законодавства, застосувавши до позивача штраф у розмірі 3 723грн., а діяв у відповідності до приписів законодавства України.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до п. 4 Порядку № 509 справа розглядається у 15-ти денний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за 5 днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Акт №ДН1831/250/АВ складений 23 жовтня 2018 року.

Позивач надав 26.10.2018 року заперечення на вказаний акт (а.с. 17-18).

Заперечення позивача щодо акту розглянуті відповідачем про що повідомлено позивача 31.10.2018 року (а.с. 19-20).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог Порядку № 509, в межах визначених строків, відповідач направив позивачу рішення від 29 жовтня 2018 року щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН1831/250/АВ/МГ/ІП (а.с. 51-52).

Так, у вказаному рішення зазначено, що розгляд справи про накладення штрафу призначено на 13.11.2018 року на 9.00, за адресою м. Дніпро, вул. Казакова, буд. 3, каб. 412. (а.с. 52).

Отже, з матеріалами справи підтверджується, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи про накладення штрафу.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно, на підставі Акту №ДН1831/250/АВ та у відповідності до Порядку № 509, винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13 листопада 2018 року №ДН1831/250/АВ/ІП-ФС/700.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права та інтереси позивача не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 22.08.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328, протягом 30 днів згідно статті 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

В повному обсязі постанова виготовлена 27.08.2019.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.П. Баранник

суддя Л.А. Божко