Справа № 320/2141/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2019 року м. Київ № 320/2141/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н. Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд зобов`язати відповідача припинити виплату пенсії у зв`язку з відмовою від неї з моменту звернення, а саме з 21.03.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач протиправно відмовив їй у задоволенні заяви про припинення виплати раніше призначеної пенсії у зв`язку з відмовою від пенсії, оскільки законом не встановлена заборона її не отримувати. Крім того, позивач вважає, що вимогами пункту "д" статті 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право особи відмовитись від отримання пенсії.

ОСОБА_1 вказує, що позиція відповідача про те, що статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачена підстава для припинення пенсії така як відмова від неї, не може заслуговувати на увагу, оскільки перелік зазначеної статті не є вичерпним. Оскільки суб`єкт владних повноважень зобов`язаний виконувати нормативно-правові акти і не може вийти за їх рамки, відповідно до статті 3 Конституції України держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, то відповідач, на думку позивача, не мав жодного права відмовляти в забезпеченні законного права позивача.

Ухвалою суду від 02.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін та проведення судового засідання і запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та попереджено, що згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Ірпінським ОУ ПФУ Київської області, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог зазначивши, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки, на думку відповідача, положення частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" містять вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії, а саме за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду виплата припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Вказує, що оскільки ні зазначеним Законом, ні іншими законами не передбачено припинення виплати пенсії на підставі заяви пенсіонера, то його дії щодо відмови були правомірними.

В прохальній частині позовної заяви представником позивача заявлено суду клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Приймаючи рішення щодо вказаного клопотання, суд виходить з такого.

Згідно статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частин другої, третьої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У даному випадку предмет позову стосується питання припинення виплати пенсії у зв`язку з відмовою від неї, а отже є справою незначної складності, оскільки з`ясування обставин не потребує виклику сторін, а заявлена вимога є зрозумілою та не потребує додаткових пояснень з цього приводу, а тому у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін суд відмовляє.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку, як застрахована особа, в Ірпінському ОУ ПФУ Київської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

21 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Ірпінського ОУ ПФУ Київської області із заявою, в якій просила припинити виплату їй пенсії на що листом від 28.03.2019 за № 2346/03 відповідач відмовив в такому, посилаючись на статтю 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та вказав, що чинним законодавством у сфері пенсійного забезпечення не передбачено припинення виплати пенсії пенсіонера за його заявою.

Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина визнана найвищою соціальною цінністю, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження й забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Таким чином, отримання особою пенсії є гарантованим державою правом, якого ніхто не може позбавити без належних підстав.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Зазначені норми вказують на право особи на отримання пенсії і не передбачають такого обов`язку.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З урахуванням наведеної норми безпідставним вбачається твердження відповідача про те, що чинне законодавство не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії як заява пенсіонера, оскільки перелік відповідних підстав, наведених в законі, не є вичерпним.

Такий висновок також можна зробити з аналізу пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким визначено, що відсоток, на який було зменшено розмір пенсії, також може бути переглянуто з урахуванням відповідної кількості повних місяців страхового стажу, якщо особа після досягнення віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, продовжує працювати і відмовилася від отримання пенсії.

Аналогічний виносок також можна зробити з аналізу пункту "д" частини 1 статті 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яким передбачено, що до пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються такі надбавки: пенсіонерам, крім осіб, зазначених у пункті "в" цієї статті, які мають стаж роботи, передбачений статтею 12 цього Закону, і в період роботи відмовились одержувати пенсію, - у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний повний рік роботи після відмови від одержання пенсії, але не більш як 40 відсотків.

Таким чином, зазначені норми законодавства вказують на право особи відмовитись від отримання пенсії.

При цьому суд звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не визначається ні форма заяви, ні підстави відмовитись від отримання пенсії.

Отже враховуючи, що отримання пенсії є правом, а не обов`язком особи, то така особа має право відмовитись від отримання пенсії або перейти на інший вид пенсії.

Зважаючи на те, що позивач подала заяву про припинення їй виплати пенсії за віком, яка була їй призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив у задоволенні вказаної заяви позивача про припинення виплати їй пенсії.

Посилання відповідача на те, що в чинному законодавстві не передбачено відмови від виплати пенсії за заявою пенсіонера, а лише її припинення, суд не приймає до уваги, оскільки воно є формальним та не може позбавляти позивача його прав.

Фактично при подачі заяви про припинення виплати пенсії в зв`язку з відмовою від пенсії позивач намагалась реалізувати своє незаборонене і навпаки передбачене законодавством право на відмову від пенсії.

Таким чином суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи із системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні. Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , інд. АДРЕСА_2 ) до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 4, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 4, ) припинити виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою від неї з моменту звернення, а саме з 21.03.2019.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2019

Суддя Панченко Н.Д.