Справа № 200/9690/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року справа №200/9690/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року (головуючий суддя І інстанції - Абдукадирова К.Е.), складене в повному обсязі 09 серпня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/9690/19-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо невиконання вимог п.п. 1, 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язання відповідача відповідно до п. 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» направити до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58007461 (а.с. 4-5).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області (а.с. 1-2).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог(а.с. 103-108).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги та посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 805/4738/18-а від 25 вересня 2018 року бездіяльність Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області по невиплаті пенсії за період з дати припинення визнано протиправною та зобов`язано Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату позивачу пенсії за період з дати припинення та сплатити заборгованість з пенсії.

14 грудня 2018 року Донецький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 805/4738/18-а. Постановою від 08 січня 2019 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 58007461.

Зазначила, що законодавець чітко визначив імперативними нормами Закону України «Про виконавче провадження» послідовні дії відповідача у разі невиконання судового рішення немайнового характеру. Але, відповідач ухиляється від виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження». На адресу позивача не надходить повідомлення про направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та відповідач не виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Посилалась на порушення та не застосування відповідачем норм ст. 19 Конституції України, вимог Закону України «Про виконавче провадження», ст. 27 Віденської конвенції, висновків Європейського суду з прав людини (а.с. 124-129).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Апелянт в апеляційній скарзі просила справу розглянути у її відсутність.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Кіровським РВДМУ УМВС України в Донецькій області, 21вересня 2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . Є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою (а.с. 7-8).

25 вересня 2018 року Донецьким окружним адміністративним судом винесено рішення у справі № 805/4738/18-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 9-12), яким позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з дня припинення її виплати. Зобов`язано Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії, і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати (а.с. 9-12).

28 листопада 2018 року рішення суду по справі № 805/4738/18-а за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили та 14 грудня 2018 року у справі виданий виконавчий лист (а.с. 13).

08 січня 2019 року на підставі заяви позивача (від 22 грудня 2018 року), головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58007461 (а.с. 14).

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, виконавче провадження відкрито в частині зобов`язання Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати. Цією ж постановою боржнику встановлено строк протягом 10 днів для добровільного виконання рішення суду.

19 червня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження та направити її на адресу стягувача , посилаюсь на сплив двомісячного строку для можливого проведення виконавчого провадження по немайновим вимогам стягувача.(а.с. 15).

Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області розглянуто зазначену заяву позивача та 19 липня 2019 року надано відповідь за № 13960 (а.с.15, зв. бік).

Зі змісту зазначеного листа вбачається, що державним виконавцем повідомлено позивача про те, що 05 жовтня 2016 року набув чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV втратив чинність.

Також, відповідачем зазначено, що на відміну від попередньої редакції вказаного Закону, яким передбачались строки здійснення виконавчого провадження, де державний виконавець по рішеннях суду немайнового характеру повинен провести виконавчі дії у двомісячний термін, а по інших виконавчих документах протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, на теперішній час такі строки не передбачено. Крім того, згідно з п. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», визначено вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження. Отже, у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, так як рішення суду не виконано в повному обсязі.

В матеріалах справи наявний лист Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 06 лютого 2019 року № 140/К-01-01-08 відповідно до якого зазначено, що поновлення виплати пенсій внутрішньо перемішеним особам відбувається у відповідності до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам за місцем їх проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365. Також зазначено, що 11 грудня 2018 року до Управління надійшла ухвала Першого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 805/4738/18-а та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року, якими зобов`язано Маріупольське ОУПФУ Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії і сплати заборгованість по ній з дня припинення її виплати.

В грудні 2018 року управлінням виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року по справі №805/4758/18-а. Здійснено поновлення та нарахування пенсії з 01 квітня 2017 року. Виплата пенсії відбулась в січні 2019 року через відділення АТ «Ощадбанку». В січні 2019 року було виплачено поточний розмір пенсії, який з 01 грудня 2018 року склав 5715,10 гри. Недоотримана пенсія за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року обліковується в Управлінні у розмірі 102 679,44 грн. та виплачуватиметься згідно з вимогами та на умовах окремого порядку відповідно до п. 15 постанови КМУ від 08 червня 2016 року №365. із змінами внесеними постановою КМУ від 25 квітня 2018 року №335 (а.с. 16, 17).

Разом з тим, з наданих відповідачем матеріалів ВП № 58007461 судами встановлено наступне.

08 січня 2019 року на адресу Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду Донецької області направлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58007461 (а.с. 27).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, листа Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду Донецької області від 15 січня 2019 року № 5044/34-1/19, після отримання Управлінням Пенсійного фонду рішення суду, останнім добровільно було відпрацьовано та нарахована заборгованість у сумі 102 679,04 грн., проте, кошти для фінансування зазначеної заборгованості до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області не надходили. Зазначена сума була запитана у Головного управління Пенсійного Фонду як у розпорядника бюджету, однак не надходили, що позбавило можливості своєчасно сплатити всю суму заборгованості. Однак пенсія позивачу була поновлена на виконання рішення суду з 01.01.2019 року (а.с. 28). Отже поновлення пенсії позивачу виконане відповідачем до відкриття виконавчого провадження.

Дані обставини підтверджуються витягами з пенсійної справи позивача (а.с. 29, 30).

В матеріалах справи наявна постанова відповідача про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 11 лютого 2019 року у розмірі 82,00 гривні (а.с. 31), які також сплачені боржником (а.с. 34, 36, 37).

15 квітня 2019 року та 22 квітня 2019 року позивач звернулася до Міністра юстиції України із заявами, в яких просила надати відомості щодо дій, які вчинялись відповідачем в порядку виконання рішення суду по справі № 805/4738/18-а в рамках виконавчого провадження № 58007461 (а.с. 38-40).

Листом від 31 травня 2019 року № 5675/02.2-39/9 позивача повідомлено про те, що 28 травня 2019 року на адресу відділу надійшов лист від Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області за вих. №12063/34-1/19 від 22.05.2019р. в якому боржник повідомив, що управлінням добровільно виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду, яке набуло чинності 28 листопада 2018 року. Згідно розпорядження від 07 лютого 2019 року відновлено нарахування пенсії з 01 квітня 2017 року. З січня 2019 року, виплата пенсії проводиться щомісячно. Нарахована сума коштів за рішенням суду за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року становить 102 679,44 грн. Також зазначено, що виплата пенсії не проведена у зв`язку з відсутністю фінансування, застосування заходів, визначених, ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, винесення постанови про накладення штрафу, є неможливим. Крім того, це є обставиною яка ускладнює виконання рішення суду (а.с. 41-43).

У вказаній відповіді також зазначено, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно ст. 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у травні 2019 року звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення, в якій зазначав, що 28 травня 2019 року на його адресу надійшов лист боржника - Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22 травня 2019 року №12063/34-1/19, в якому боржник повідомив, що судове рішення ним виконано, а саме: згідно з розпорядженням Управління від 07 лютого 2019 року з 01 квітня 2017 року відновлено нарахування пенсії; з січня 2019 року проводиться щомісячна виплата пенсії; нарахована сума пенсії за рішенням суду за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року становить 102 679,44 грн. Також повідомлено, що оскільки фінансування пенсій, а також заборгованості за рішеннями суду та контроль за їх виплатою проводиться розпорядниками вищого рівня, тому нараховану суму пенсії у розмірі 102 679,44 грн. Управлінням включено до потреби у коштах на виплату за рішеннями суду та направлено до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для узгодження фінансування сум на виплату за рішеннями суду.

У зв`язку з наведеним, орган державної виконавчої служби просив замінити спосіб і порядок виконання рішення суду: із зобов`язання поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати на стягнення з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахованої згідно з розрахунком за пенсійною справою №43 заборгованості по пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 102 679,44 грн. на користь позивача.

Ухвалою суду від 04 червня 2019 року у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення, що ухвалено в даній адміністративній справі відмовлено (а.с. 48-56).

Спірним питанням даної справи є бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо не виконання відповідачем вимог п.п.1-3 ст.63 ЗУ « Про виконавче провадження» та не направлення до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 58007461.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІ (далі - Закон № 1404-VІІ).

Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1404-VІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, наказу, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 10 Закону № 1404-VІІ встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 13 Закону № 1404-VІІ визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 зазначеної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VІІ передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем виконані вище вказані вимоги Закону, а саме 08 січня 2019 року на підставі заяви позивача, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58007461 (а.с. 14).

Розділом VIII «ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ НЕМАЙНОВОГО ХАРАКТЕРУ» Закону № 1404-VІІ визначений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Статтею 63 Закону № 1404 передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (п.2 ст.63).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником (п.3 ст. 63).

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відтак, з аналізу вказаних норм права вбачається, що державний виконавець зобов`язаний:

1. після спливу 10 денного строку, визначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження, перевірити виконання рішення боржнику;

2. у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець винести постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначити вимогу виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередити боржника про кримінальну відповідальність;

3. виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевірити виконання рішення боржником;

4. у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вжити заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, Законом № 1404 чітко визначений строк, протягом якого державний виконавець зобов`язаний вчинити чітко визначені цим же Законом дії.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами п.п. 3, 5, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Тобто, виплати пенсій здійснюються Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області виключно за рахунок Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Пунктом 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 передбачено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду.

Згідно ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що невиконання судового рішення в частині виплат грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, оскільки відповідач не належить до категорії розпорядників бюджетних коштів, а тільки є їх одержувачем (п 38, 47, ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України), не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2018 року управлінням виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року по справі №805/4758/18-а. Здійснено поновлення та нарахування пенсії з 01 квітня 2017 року. Виплата пенсії відбулась в січні 2019 через відділення АТ «Ощадбанку».

В січні 2019 року позивачу виплачено поточний розмір пенсії, який з 01 грудня 2018 склав 5715,10 гри. Недоотримана пенсія за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018року обліковується в управлінні у розмірі 102 679,44 грн. та виплачуватиметься згідно з вимогами та на умовах окремого порядку відповідно до п. 15 постанови КМУ від 08 червня 2016 року №365 із змінами внесеними постановою КМУ віл 25 квітня 2018 року №335 (а.с. 16, 17).

Проте, з Державного бюджету України не виділені кошти на фінансування сум пенсій для виплати, обчислених органами Пенсійного фонду України.

Згідно пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про [...] накладення штрафу належать до [...] відповідальності [...] за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії […].

Згідно статті 75 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», в редакції Закону України №2417-VIII від 15.05.2018 року, особа не несе відповідальності за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, у разі, якщо таке невиконання, сталося з поважних причин.

З урахуванням встановлених у справі обставин та на підставі аналізу зазначених норм права суд першої інстанції з яким погоджується і суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про те, що невиконання судового рішення боржником в частині виплати cуми пенсії за минулі періоди за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року по справі № 405/3663/13-а (касаційне провадження К/9901/1598/18).

Суд наголошує, що органи Пенсійного фонду України лише здійснюють фактичну виплату громадянам коштів, які надходять від розпорядників бюджету Пенсійного Фонду.

Водночас, на підставі ч. 1,3,5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 3 вказаної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 10) звертатися до суду із заявою (поданням) про роз`яснення рішення у випадках, передбачених цим Законом, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Суб`єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.

Враховуючи норми матеріального права та виходячи з аналізу матеріалів справи, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності бездіяльності з боку відповідача під час виконання виконавчих дій в рамках ВП № 58007461, дії державного виконавця відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження», при цьому, невиконання вимог ч.ч. 1- 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» не відбулось.

Відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, як і похідні від них, а саме зобов`язання відповідача відповідно до п. 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» направити до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58007461.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушення судом першої інстанції норм ст. 19 Конституції України та приписів КАС України, вимог Закону України «Про виконавче провадження», ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року , чт. 17 ЗУ « Про виконання рішень так застосування практики Європейського суду з прав людини» та правових висновків ЄСПЛ по справі « Юрій Миколайович Іванов проти України» 9 п.54),на які наголошує апелянт, оскільки дії державного виконавця в рамках примусового виконання судового рішення відповідають принципу законності та виконавець діяв у межах наданих йому повноважень .Окрім того в зазначених рішеннях ЄСПЛ йдеться мова про кошти Держави, а не кошти Пенсійного Фонду, який тільки частково фінансується з Державних коштів України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 272, 287, 308 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі № 200/9690/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.Д. Компанієць

Л.В.Ястребова