Справа № 160/3608/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2019 року Справа № 160/3608/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представника позивача ОСОБА_8
представника відповідача Лейченко І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов і припису, -
19.04.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у якій просить суд визнати протиправними та скасувати:
- постанову про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292;
- постанову про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293;
- припис про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ/П.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/3608/19 за вказаним позовом.
Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення адміністративного позову, у задоволенні якої відмовлено ухвалою від 22.04.2019 року.
11.07.2019 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, яку задоволено ухвалою від 12.07.2019 року, позов забезпечено шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/3608/19.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що перед початком інспекційного відвідування інспектором Ярко Н.Ю. не було надано жодного погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу; оскаржуваний припис та постанови про накладення штрафів ґрунтуються на хибних висновках та припущеннях акту інспекційного відвідування; відповідач вдався до маніпулювання фактичними даними, доказом чого є відсутність розрахунків, арифметичних даних щодо порушення застосування коефіцієнта корегування, крім того, позивач вважає що його застосування допускається законодавством з урахуванням фінансових можливостей, а в окремих випадках дозволяється не проводити таке корегування взагалі; на думку позивача, висновки відповідача щодо аналізу робочого часу працівників-сумісників є хибними, оскільки робочий час працівника враховується табелем робочого часу та не повинен відповідати часу роботи розважального закладу; такі табелі були надані під час перевірки та беззаперечно доводять забезпечення позивачем достовірного обліку виконуваної працівниками роботи і забезпечення належного бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що висновки акту інспекційного відвідування базуються на чинному законодавстві та є правильними; Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області діяло лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку із чим, і припис про усунення виявлених порушень і постанови про накладення штрафів є законними та обґрунтованими, тому відсутні підстави для їх скасування.
24.06.2019 року ФОП ОСОБА_2 подано до суду заяву про зміну підстав позову, у якій позивач додатково зазначив, що інспектором праці перед початком інспекційного відвідування не було надано погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю); не було надано інформації підстави проведення інспекційного відвідування, а саме звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; до акту не долучено матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки у ході інспекційного відвідування; позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи про накладення на нього штрафу.
Відповідачем поданий відзив на заяву про зміну підстав позову, у якому вказано, що доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними, головним управлінням дотримані вимоги щодо порядку здійснення заходів державного контролю, інспекційне відвідування позивача здійснено законно та обґрунтовано; надання документів, які стали підставою для проведення заходу контролю, не передбачено, необхідним є пред`явлення суб`єкту відвідування лише копії направлення; у випадку здійснення у ході інспекційного відвідування фіксації засобами аудіо-, фото- та відеотехніки у акті ставляться відповідні відмітки, таких відміток в акті немає, що свідчить про відсутність відповідних додатків; повідомлення про розгляд справи, призначений на 02.04.2019 року, направлено на адресу позивача 22.03.2019 року рекомендованим листом, тобто за 10 днів до розгляду справи.
У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
З матеріалів справи вбачається, що керуючись Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, за наказом від 11.03.2019 року №288-І та направленням від 11.03.2019 року №29-4.4-3, на підставі звернення працівника «N» щодо порушення стосовно нього законодавства про працю (вх. №К-171 від 08.02.2019 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області), у період 12-13.03.2019 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпродзержинському регіоні Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Ярко Наталією Юріївною проведено інспекційне відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, а саме фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ), місце здійснення діяльності ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 , за період діяльності з січня 2018 року по лютий 2019 року.
За результатами інспекційного відвідування складений акт від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ, при цьому інспекцією виявлені порушення:
1) частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР (далі - Закон №108):
Інспекційним відвідуванням було встановлено, що згідно наданих трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (далі - трудовий договір), а саме:
трудовий договір від 12.10.2018 року №06, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (сумісник, п. 2 трудового договору, виконує роботу кухаря), п.4 якого встановлює, що «час виконання робіт установлюється «за згодою сторін»;
трудовий договір від 24.02.2018 року №3, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (сумісник, п.2 трудового договору, виконує роботу офіціантки), п.4 якого встановлює, що час виконання робіт установлюється: «9.00-13.00, з 14.00-18.00»;
п.5 трудового договору визначено «вихідні дні «за графіком».
Щомісячно ФОП ОСОБА_2 визначає робочі дні для найманих працівників згідно графіків робочого часу найманих працівників за сумісництвом. При цьому, режим роботи ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» (за адресою АДРЕСА_1) визначений з понеділка по неділю з 11-23 годин.
Враховуючи вищевикладене, час роботи ресторану не відповідає режиму роботи, зазначеному у трудовому договорі з ОСОБА_4 , а саме: час початку роботи зазначений в договорі 9.00, в той час як початок роботи ресторану 11.00, що призвело до унеможливлення забезпечення ведення достовірного обліку робочого часу найманих працівників, чим порушено вимоги частини другої статті 30 Закону №108, якою встановлено, що роботодавцем повинно бути забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи;
2) частини другої статті 30 Закону №108, якою встановлено, що незабезпечення достовірного обліку робочого часу приводить до незабезпечення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці;
3) пункту 10 Розділу IV Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі - Постанова КМУ №100), у фізичної особи-підприємця при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані працівниками дні щорічної відпустки, при підвищенні посадових окладів, у розрахунковому періоді, заробітна плата за проміжок часу до підвищення не була відкоригована на коефіцієнт їх фактичного підвищення. Згідно наказів коефіцієнт підвищення при обчисленні середньої заробітної плати становить 1,000001, тобто не відповідає розміру фактичного підвищення окладів, та залишає розмір середньої заробітної плати без змін. Так,
Застосування при розрахунку невідкоригованого середнього заробітку призвело до зменшення розміру компенсації за всі дні невикористаної відпустки для звільнених працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та, як наслідок, до порушення вимог статті 12 Закону України «Про оплату праці».
За результатами інспекційного відвідування та на підставі вищезазначеного акту від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ, інспектором 13.03.2019 року складений припис №ДН1411/273/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 зобов`язано усунути такі порушення:
1. «Час роботи ресторану не відповідає режиму роботи зазначеному у трудовому договорі з ОСОБА_4 , а саме: час початку роботи зазначений в договорі 9.00 в той час як початок роботи ресторану 11.00, що привело до унеможливлювання забезпечення ведення достовірного обліку робочого часу найманих працівників, чим порушено вимоги частини другої статті 30 Закону №108, якою встановлено, що роботодавцем повинно бути забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи. Строк усунення - до 18.03.2019 року.
2. В порушення вимог частини другої статті 30 Закону №108, якою встановлено, що незабезпечення достовірного обліку робочого часу приводить до незабезпечення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці. Строк усунення - до 18.03.2019 року.
3. В порушення вимог пункту 10 Розділу IV Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі - Постанова КМУ №100), у фізичної особи-підприємця при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані працівниками дні щорічної відпустки, при підвищенні посадових окладів, у розрахунковому періоді, заробітна плата за проміжок часу до підвищення не була відкоригована на коефіцієнт їх фактичного підвищення. Згідно наказів коефіцієнт підвищення при обчисленні середньої заробітної плати становить 1,000001, тобто не відповідає розміру фактичного підвищення окладів, та залишає розмір середньої заробітної плати без змін. Строк усунення - до 18.03.2019 року.»
Як вбачається з матеріалів справи, примірники акту та припису отримані позивачем 13.03.2019 року особисто під підпис.
18.03.2019 року ФОП ОСОБА_2 подані до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області зауваження (заперечення) на результати інспекційного відвідування та складеного за його наслідками акту від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ, розглянувши які, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області надало відповідь на зауваження за вих. №39-4.4-3 від 19.03.2019 року, у яких вказано, що висновки акту базуються на чинному законодавстві та є правильними.
Також, 18.03.2019 року ФОП ОСОБА_2 подано до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області повідомлення про виконання припису №ДН1411/273/АВ/П про усунення виявлених порушень, відповідно до змісту якого:
1) посадові обов`язки офіціантів передбачають необхідність приступати до своїх посадових обов`язків до початку роботи підприємства громадського харчування. У зв`язку з цим не уявляється можливим змінювати графік роботи офіціанта ОСОБА_4 ;
2) забезпечений достовірний облік робочого часу найманих працівників - ведуться табелі обліку робочого часу та здійснюється облік витрат на оплату праці найманих працівників;
3) у відповідності до пункту 10 Постанови КМУ №100 та виходячи із фінансових можливостей і надалі буде застосовуватись коефіцієнт підвищення при корегуванні середньої заробітної плати, нарахуванні відпусток та інших компенсаційних виплат.
02.04.2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М., за результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ у відношенні фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , винесені постанови про накладення штрафу уповноваженими особами:
- №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292, якою на позивача накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. Згідно постанови застосування при розрахунку невідкоригованого середнього заробітку призвело до зменшення розміру компенсації за всі дні невикористаної відпустки для звільнених працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та привело до порушення вимог статті 12 Закону України «Про оплату праці»;
- №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293, якою на позивача накладено штраф у розмірі 4173,00 грн. Згідно постанови час роботи ресторану не відповідає режиму роботи зазначеному у трудовому договорі з ОСОБА_4 , а саме: час початку роботи зазначений в договорі 9.00 в той час як початок роботи ресторану 11.00, що призвело до унеможливлення забезпечення ведення достовірного обліку робочого часу найманих працівників, чим порушено вимоги частини другої статті 30 Закону №108, якою встановлено, що роботодавцем повинно бути забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи. В порушення вимог частини другої статті 30 Закону №108, якою встановлено, що незабезпечення достовірного обліку робочого часу приводить до незабезпечення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.
Не погоджуючись із приписом про усунення порушень та постановами про накладення штрафу, позивач звернувся із цим позовом до адміністративного суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
У відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право:
не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо:
державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів;
посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону;
суб`єкт господарювання не одержав повідомлення про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) в порядку, передбаченому цим Законом;
посадова особа органу державного нагляду (контролю) не внесла запис про здійснення заходу державного нагляду (контролю) до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) (за наявності такого журналу в суб`єкта господарювання);
тривалість планового заходу державного нагляду (контролю) або сумарна тривалість таких заходів протягом року перевищує граничну тривалість, встановлену частиною п`ятою статті 5 цього Закону, або тривалість позапланового заходу державного нагляду (контролю) перевищує граничну тривалість, встановлену частиною четвертою статті 6 цього Закону;
орган державного нагляду (контролю) здійснює повторний позаплановий захід державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю);
органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику;
у передбачених законом випадках посадові особи не надали копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, або відповідного державного колегіального органу на здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю).
Суб`єкт господарювання, який вважає порушеним порядок та підстави призначення державного нагляду (контролю) щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такого державного нагляду (контролю). Якщо ж допуск до державного нагляду (контролю) відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється органом.
Допуск до державного нагляду (контролю) нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених органом при призначенні та/або проведенні державного нагляду (контролю).
За вказаних обставин, враховуючи те, що позивач допустив посадових осіб відповідача до проведення державного нагляду (контролю), судом відхиляються доводи позивача про те, що перед початком проведення інспекційного відвідування не було надано погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері, а також щодо того, що позивачу не було надано документів щодо підстав проведення інспекційного заходу, зокрема, звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Пунктом 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі - Порядок №509) передбачено, що він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.
Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (пункт 3 Порядку №509).
Пунктом 6 Порядку №509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відповідно до приписів пункту 7 Порядку №509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Таким чином, аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що уповноважена особа праві розпочати розгляд справи про накладення штрафу за умови встановлення факту повідомлення суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за 5 днів до дати такого розгляду в один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку №509.
За загальним правилом справа повинна розглядатися за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Можливість розгляду справи без їх участі чітко обмежена наявністю інформації про повідомлення вказаних осіб відповідно до п.6 Порядку №509 та відсутністю обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи.
Судом встановлено, що 02.04.2019 року відбувся розгляд справи про накладення штрафу на підставі акту 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ, наслідком якої стало винесення постанов від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292, №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293, якими застосовано до позивача штрафи у розмірі 125190,00 грн. та 4173,00 грн. відповідно.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач 21.03.2019 року прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу, у відповідності до якого розгляд справи призначено на 02.04.2019 року о 09:00 год.
Повідомлення щодо розгляду справи направлено на адресу позивача рекомендованим листом 22.03.2019 року, що підтверджується копією конверту та інформацією з сайту «Укрпошта» за наслідками відстеження поштового відправлення, які містяться у матеріалах справи.
Однак вказаний лист відповідача отримано позивачем лише 04.04.2019 року. При цьому, з роздруківки вбачається, що 27.03.2019 року працівником здійснено спробу вручення листа, проте відправлення не вручене під час доставки: інші причини.
Представник відповідача у судовому засіданні не зміг пояснити чи встановлювався факт належного повідомлення позивача під час розгляду справи про накладення штрафу.
Таким чином, суд зазначає, що відповідач здійснив розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю без наявності належних доказів повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.
Суд вважає, що неповідомлення позивача про час та місце розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю порушило права останнього на участь в процесі прийняття рішення, позбавило права на заслуховування позиції позивача та на подання відповідних клопотань та доказів, які передбачені пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509.
Поряд з цим, невручення позивачу відправлення під час доставки 27.03.2019 року дає підстави вважати, що позивач ухилився від отримання повідомлення відповідача про розгляд справи про накладення штрафу.
Крім того, позивач скористався своїм правом та надав до управління письмові зауваження (заперечення) щодо результатів інспекційного відвідування, та повідомлення щодо виконання припису про усунення виявлених порушень, а відтак, на думку суду, неповідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафних санкцій не може бути самостійною підставою для скасування постанов, що були винесені під час розгляду.
Щодо встановлення відповідачем під час інспекційного відвідування порушень позивачем частини другої статті 30 Закону №108, суд зазначає наступне.
Інспекційним відвідуванням на підставі аналізу робочого часу найманих працівників-сумісників було встановлено, що час роботи ресторану не відповідає режиму роботи зазначеному у трудовому договорі з ОСОБА_4 , а саме: час початку роботи зазначений в договорі 9.00, в той час як початок роботи ресторану 11.00, що, на думку відповідача, призвело до унеможливлення забезпечення ведення достовірного обліку робочого часу найманих працівників, чим порушено вимоги частини другої статті 30 Закону №108.
Суд зазначає, що вказані на вивісці ресторану часи роботи не є однозначним і беззаперечним підтвердженням робочого часу працівників відповідного закладу громадського харчування. Натомість, облік робочого часу проводиться на підставі табеля обліку використання робочого часу.
Так, згідно частини другої статті 30 Закону №108 роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» затверджені типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, зокрема, № П-5 «Табель обліку робочого часу», який застосовується для обліку робочого часу працівників підприємств, установ, організацій, посади яких передбачено штатним розписом, у тому числі й працівників, які працюють на роботі за сумісництвом.
Табель обліку робочого часу - це не тільки форма первинної облікової документації, а й документ, необхідний для практичної роботи. Табель потрібен для обліку використання робочого часу працівників, а також для контролю над дотриманням установленого режиму роботи, розрахунків із працівниками по заробітній платі та отримання інформації про відпрацьований час.
Табель - це поіменний список усіх працівників відділу, служби чи іншого структурного підрозділу або установи в цілому з відмітками про використання часу впродовж облікового періоду.
Наданими до перевірки табелями робочого часу працівників-сумісників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджено здійснення позивачем достовірного обліку виконуваної працівниками роботи і забезпечення належного бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.
З урахуванням викладених обставин, суд зазначає про наявність обґрунтованих підстав для скасування пунктів 1, 2 припису про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ/П та постанови від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293 про накладення штрафу в сумі 4173,00 грн., оскільки за результатами розгляду адміністративної справи судом встановлено відсутність порушення позивачем частини другої статті 30 Закону №108.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування пункту 3 припису про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ/П та постанови від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292, суд зазначає наступне.
Так, інспекційним відвідуванням було встановлено, що в порушення пункту 10 Розділу IV Постанови КМУ №100 у фізичної особи-підприємця при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані працівниками дні щорічної відпустки, при підвищенні посадових окладів, у розрахунковому періоді, заробітна плата за проміжок часу до підвищення не була відкоригована на коефіцієнт їх фактичного підвищення. Згідно наказів коефіцієнт підвищення при обчисленні середньої заробітної плати становить 1,000001, тобто не відповідає розміру фактичного підвищення окладів, та залишає розмір середньої заробітної плати без змін.
Застосування при розрахунку невідкорегованого середнього заробітку призвело до зменшення розміру компенсації за всі дні невикористаної відпустки для звільнених працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та призвело до порушення вимог статті 12 Закону України «Про оплату праці».
Згідно пункту 10 Розділу IV Постанови КМУ №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями (частина друга статті 12 Закону України «Про оплату праці»).
Абзацом 4 частини другої статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Як вбачається з акту, встановлено порушення у відношенні трьох звільнених працівників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вимоги припису у цій частині (пункт 3) позивачем не виконані.
Крім того, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 не надано доказів на спростування виявлених порушень.
З урахуванням викладеного, суд зазначає про обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідача у розглянутій частині, та накладення на позивача штрафу у розмірі 125190,00 грн. з розрахунку 10*4173,00 грн.*3 працівники.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За викладених обставин, адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов і припису - задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2 припису про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ/П.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 29.08.2019 року.

Суддя В.В. Кальник