Справа № 1340/5942/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7250/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Бруновська Н.В.,

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників

від позивача ОСОБА_2

від відповідача Баїк Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року (головуючий суддя Москаль Р.М., проголошено в м. Львів о 17:24:14, повний текст складено 31.05.2019) у справі № 1340/5942/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідач) з вимогами: - визнати протиправним розгляд та скасувати рішення, оформлене листом № 31-13-0.3-5573/2 від 06.06.2018; - зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області у місячний строк з дня набрання постановою законної сили надати дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному із позивачів для ведення особистого селянського господарства, шляхом вчинення перегляду клопотання: - ОСОБА_2 від 23.05.2017 північніше від земельної ділянки за кадастровим № НОМЕР_1 ; - ОСОБА_4 від 18.06.2017, поряд з земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_1 ; - ОСОБА_5 від 12.03.2016, північніше від земельної ділянки за кадастровим № НОМЕР_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач протиправно відмовив позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Позивачі вказують, що на момент звернення ОСОБА_2 23.05.2017, ОСОБА_5 12.03.2016 бажані земельні ділянки були вільні. Щодо клопотання ОСОБА_4. , то зазначені підстави відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою не передбачені частиною сьомою статті 118 ЗК України. За наведених обставин позивачі вважають відмову ГУ Держгеокадастру у Львівській області у ненаданні їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному із позивачів для ведення особистого селянського господарства протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм земельного законодавства. Для належного захисту своїх прав просять суд зобов`язати відповідача надати дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному із позивачів для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо прийняття рішення за клопотаннями ОСОБА_2 від 23.05.2017 (вх.№В-6879/0/5-17 від 25.05.2017), ОСОБА_5 від 07.03.2016 (вх. №В-2997/0/5-16 від 12.03.2016), Василів Зоряни Зеновіївни від 11.07.2017 (вх.№В-9117/0/5-17 від 17.07.2017) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному із заявників для ведення особистого селянського господарства. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 23.05.2017 (вх.№В-6879/0/5-17 від 25.05.2017) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 11.07.2017 (вх.№В-9117/0/5-17 від 17.07.2017) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 від 07.03.2016 (вх. №В-2997/0/5-16 від 12.03.2016) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Встановлено порядок та спосіб виконання рішення суду - за наслідками розгляду заяв позивачів відповідач повинен прийняти одне із передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України рішень у формі розпорядчого документу (наказу). Встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду, а саме - зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановлено строк для подання звіту - тридцять календарних днів, що обчислюється з набрання цим рішенням суду законної сили. Попереджено відповідача, що у разі неподання звіту суд розгляне питання про накладення штрафу (у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Зокрема апелянт зазначає, що відповідач на законних підставах відмовив позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Пояснив, що земельна ділянка площею 2,00 га на яку претендує гр. ОСОБА_2 перебуває у приватній власності ОСОБА_9 , кадастровий номер НОМЕР_2 ; земельна ділянка площею 1,7920 га на яку претендує ОСОБА_5 перебуває у приватній власності ОСОБА_10 та отримана ним на підставі цивільної угоди від ОСОБА_11 , кадастровий номер НОМЕР_3 . Земельна ділянка, на яку претендує гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Лисятицької сільської ради, відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, угіддя-сіножаті.

ОСОБА_2 . в судовому засідання надав суду пояснення по суті поданого позову, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, ким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено.

Позивачі звернулися до відповідача з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному з позивачів для ведення особистого селянського господарства. Відповідач листом повідомив про відмову позивачам у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, це спонукало позивачів на звернення до суду за захистом своїх інтересів.

16.01.2018 Львівський окружний адміністративний суд прийняв постанову № 813/3456/17, відповідно до якої суд відмовив повністю в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_4. , ОСОБА_5 до ГУ Держгеокадастру у Львівській області про зобов`язання вчинити дії. За результатом апеляційного оскарження цієї постанови Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 14.05.2018 скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 у справі № 813/3456/17; прийняв нову постанову, якою позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4. , ОСОБА_5 до ГУ Держгеокадастру у Львівській області про зобов`язання вчинити дії задовольнив частково; - зобов`язав ГУ Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 23.05.2017, ОСОБА_4 від 18.06.2017 та ОСОБА_5 від 12.03.2016 по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В цій постанові суд апеляційної інстанції вказав на протиправну бездіяльність відповідача; зазначив, що відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявникам листів про розгляд клопотань, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Суд визначив належний спосіб захисту прав позивачів - шляхом зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Львівській області прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

ГУ Держгеокадастру у Львівській області за результатами повторного розгляду вищезазначених клопотань позивачів повідомило заявників листом № 31-13-0.3-5573/2-18 від 06.06.2018 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_2 від 23.05.2017 площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Дулібської сільської ради; ОСОБА_5 від 12.03.2016 площею 2,00 та для ведення особистого селянського господарства на території Дулібської сільської ради; ОСОБА_4. від 18.06.2017 площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Лисятицької сільської ради. В листі зазначено, що земельні ділянки, на які претендують гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , перебувають у приватній власності, а земельна ділянка, на яку претендує гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Лисятицької сільської ради відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, угіддя-сіножаті. При наданні цієї відповіді ГУ Держгеокадастру у Львівській області взяло до уваги інформацію, надану Відділом у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у листі від 04.06.2018 № 601/417-18-0.33.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що наявна протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті ним жодного з рішень, які передбачені у частині сьомій статті 118 ЗК України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Львівській області прийняти відповідне вмотивоване та законне рішення, з урахуванням позиції суду. Суд першої інстанції вважає, що ГУ Держгеокадастру у Львівській області повинно повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 23.05.2017, ОСОБА_4. від 18.06.2017, ОСОБА_5 від 12.03.2016. При цьому відповідачеві при повторному розгляді клопотань позивачів слід зважати на принцип «належного урядування» та прийняти обґрунтоване рішення, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України) та приписам статті 118 ЗК України та з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У зв`язку з цим суд також зауважує, що прийняття такого рішення не є втручання у дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Львівській області, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, визначені частиною сьомою статті 118 ЗК України, а саме - дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою або відмовити в його наданні. За встановлених судом обставин справи суд вважає передчасним прийняття рішення про зобов`язання відповідача надати дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному із позивачів для ведення особистого селянського господарства, - адже відповідач ще не прийняв будь-якого рішення з цього питання у встановленому законом порядку.

При винесені оскаржуваного рішення суд врахував, що історія звернень позивачів до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки триває з 2016 року. Незважаючи на вказівки Львівського апеляційного адміністративного суду у постанові по справі №813/3456/17, відповідач повторно скерував заявникам листи, не приймаючи рішень. Ці обставини, як зазначає суд першої інстанції, вказують на недобросовісність дій відповідача щодо вирішення клопотань позивачів. Для забезпечення ефективного відновлення прав позивачів та можливості контролю за виконанням рішення суду суд вважав за необхідне встановити порядок виконання цього рішення суду: за наслідками розгляду заяв позивачів відповідач повинен прийняти одне із передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України рішень у формі розпорядчого документу (наказу).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України.

Вказана правова позиція викладена і постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачам відповідь у формі листа. Колегія суддів зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції наданий відповідачем лист, в якому Головним управлінням Держгеокадастру в Львівській області повідомлено позивачів про неможливість вирішення їх заяв, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначеній нормі кореспондують положення п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.

Судом першої інстанції, на думку колегії суддів, правомірно застосовано зазначені вище норми чинного законодавства.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 243, 246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 1340/5942/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року.