Справа № 140/872/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Костюкевич С.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/6939/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Затолочного В.С., Довгої О.І.

за участю секретаря судового засідання: Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.05.2019р. у справі № 140/872/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

27.03.2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного Управління Національної поліції у Волинській області в якому просив суд:

- визнати протиправними дії щодо відмови в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції;

- зобов`язати скасувати протиправну відмову в задоволенні заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції;

- зобов`язати задовольнити заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Згідно ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

24.03.2017р. Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області №56 о/с полковника поліції Карпука О.С. старшого слідчого Слідчого відділу Луцького відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч.1 ст 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». (а.с. 15)

16.05.2017р. позивач звернувся із заявою до голови військово-лікарської комісії територіального медичного об`єднання МВС України по Волинській області Дубини Ю .С . з вимогою розглянути питання встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ та поліції.

ОСОБА_1 23.05.2017р. звернувся із письмовою заявою до Головного управління Національної поліції у Волинській області з проханням надати йому направлення на військово-лікарську комісію для встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ та поліції. (а.с. 19 )

Постановами медичної (військово-лікарської) комісії територіального медичного об`єднання МВС України по Волинській області № 6 від 02.06.2017р., № 33 від 14.11.2017р. встановлено про отримання захворювання позивачем, яке пов`язане з проходженням служби в поліції. (а.с. 27 )

Із довідки до акта огляду, серія 12 ААА № 745778 від 14.11.2017р. видно, що медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції. (а.с. 25 )

29.11.2017р. позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у Волинській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності в період проходження служби. (а.с. 28, 45 )

08.12.2017р. начальник Головного управління Національної поліції у Волинській області Шпига П.П. затвердив висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та 11.12.2017р. та направив до Національної поліції України заявку для виділення цільового фінансування, що підтверджується листом ГУ НП від 11.12.2017 року №1133/29/01-2017.(а.с. 29 )

Проте, відповідач повторно розглянувши подані позивачем матеріали про призначення та виплати одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності що настала в період проходження служби відмовив у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, що підтверджується листом від 26.10.2018 року №947/01/29-2018. (а.с. 29).

Із змісту даного листа видно, що суб`єкт владних повноважень з яким погодився суд першої інстанції, правомірно відмовив позивачу у призначені та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності що настала в період проходження служби, оскільки останній отримав втрату працездатності внаслідок проходження служби в органах внутрішніх справ, яка була встановлено пізніше шести місяців з дати звільнення з поліції, причина звільнення - за власним бажанням.

Колегія з даними висновками не погоджується виходячи з наступних підстав.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

Отже, з урахуванням завдань адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що необхідним при вирішенні даної справи є перевірка дотримання відповідачем процедури розгляду питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

п.4 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Буквальний аналіз зазначеної норми свідчить, що право на одноразову грошову допомогу у поліцейського виникає і у тому разі, коли інвалідність настала протягом шестимісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі №21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі №21-135а15, Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі №537/2897/16-а, від 13 грудня 2018 року у справі № 623/1711/17.

Згідно ч.2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до ст. 97-101 Закону України « Про Національну поліцію», Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016р. затверджено Порядок № 4, який визначає механізм оформлення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом МВС від 12 вересня 2016 року № 916, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, пункт 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Із змісту п.1 Розділу ІІ Порядку № 4 видно, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 Розділу ІІІ Порядку № 4).

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивач в межах шестимісячного строку після звільнення (24.03.2017 р.) звернувся 16.05.2017р. до голови військово-лікарської комісії територіального медичного об`єднання МВС України по Волинській області Дубини Ю.С . з вимогою розглянути питання встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ та поліції та 23.05.2017 р. звернувся із письмовою заявою до Головного управління Національної поліції у Волинській області з проханням надати йому направлення на військово-лікарську комісію для встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ та поліції.

Отже, ОСОБА_1 дотримав встановлену процедури розгляду питання про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.

В подальшому 14.11.2017 р. медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби тобто, після шести місяців після звільнення .

ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Розділом XI прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Тобто, в даному випадку колегія суддів застосовує ст. 58 Конституції України якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

ст.22 Конституції України передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Закон України «Про національну поліцію» значно звужує обсяг прав працівників поліції на отримання одноразової грошової допомоги в порівнянні з положеннями Закону України «Про міліцію». Тому, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність настала внаслідок захворювання яке пов`язане з проходження служби в органах внутрішніх справ.

Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що позивач вчасно в межах шестимісячного строку звернувся із заявою до відповідача з проханням надати йому направлення на військово-лікарську комісію для встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ та поліції. Встановлення інвалідності після спливу шестимісячного строку не залежали від волі позивача. Останній не міг вплинути на строки прийняття рішення про встановлення йому інвалідності, пропущення строку встановлення інвалідності відбулось не з вини останнього.

Враховуючи ту обставин, що позивач отримав захворювання та часткову втрату працездатності пов`язане із службою в органах внутрішніх справ, а тому дана обставина дає підстави на «законне сподівання» на отримання одноразової допомоги в контексті ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що п.4 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не містить імперативної вказівки на підставу звільнення виключно за хворобою, а лише зазначає про право на отримання одноразової грошової допомоги. Тобто, вузьке тлумачення даної норми прямо суперечить ст.22 Конституції України та звужує зміст та обсяг існуючих прав та свобод позивача.

При цьому, апеляційний суд враховує Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» в якому зазначено, що суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа який воно надане, може вважатись такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

В п.п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги поліцейському, якому встановлено III група інвалідності внаслідок причин, зазначених в п.4 ч.1ст. 97 Закону, становить 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, що настала в період проходження служби у розмірі передбаченому Законом України «Про Національну поліцію», а тому відповідач протиправно відмовив у виплаті такої допомоги.

При цьому, апеляційний суд враховує ту обставину що 08.12.2017р. начальник Головного управління Національної поліції у Волинській області Шпига П.П. затвердив висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та 11.12.2017р. направив до Національної поліції України заявку для виділення цільового фінансування, що підтверджується листом ГУ НП від 11.12.2017 року №1133/29/01-2017.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Головне управління Національної поліції у Волинській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що передбачені законами та Конституцією України. З врахуванням викладеного позов підлягає до часткового задоволення з огляду на мотиви викладені у даній постанові. Слід визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Волинській області у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Крім того, слід зобов`язати Головне Управління Національної поліції у Волинській області виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції згідно поданої заяви за вх. № 938 від 29.11.2017р.

В решті вимог слід відмовити, оскільки згідно КАС України суд не вправі зобов`язувати суб`єкта владних повноважень скасовувати свою ж «відмову в задоволенні заяви». Тобто, в даному випадку позивач обрав невірний спосіб захисту порушених права, свобод та інтересів.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково. В решті вимог відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст.243, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 140/872/19 - скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Волинській області у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Зобов`язати Головне Управління Національної поліції у Волинській області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції згідно поданої заяви за вх. № 938 від 29.11.2017р.

В решті вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя О.І. Довга

Суддя В.С. Затолочний

Постанова складена в повному обсязі 02.09.2019р.