Справа № 826/16874/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 червня 2019 року № 826/16874/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., за участю секретаря судового засідання Артеменко В.В.,

за участі представників учасників справи:

від позивача: Ліпатов І.А.,

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 5 червня 2019 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.07.2018 № та від 27.07.2018 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства не відповідають фактичним обставинам справи. Посилався на те, що валові витрати сформовані на підставі відповідних первинних документів та висновки відповідача про їх завищення є безпідставними. Крім того, позивачем вказано на те, що наказ, на підставі якого проведено перевірку, за наслідками якої прийнято оскаржувані рішення, скасовано постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 №826/15369/18. Рішення суду набрало законної сили.

Представником відповідача позов не визнано, зазначено про те, що в ході перевірки встановлено завищення позивачем валових витрат, та як наслідок заниження податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановилено наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі наказу від 22.06.2018 №10283, відповідно до підпункту 20.1.7, пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

За результатами даної перевірки відповідачем складено акт від 10.07.2018 №3139/26-15-42-03-30- про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 16.06.2016 по 31.12.2017 дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівникам, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 16.06.2016 по 31.12.2017, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 16.06.2016 по 31.12.2017 (далі - акт перевірки).

Позивачем подано заперечення на акт перевірки, за результатом розгляду якого відповідачем висновки акта залишено без змін, а заперечення без задоволення, про що ФОП ОСОБА_1 повідомлено листом від 24.07.2018 №55016/Г/26-15-42-03-27.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.07.2018:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 828 044,00 грн., в тому числі основний платіж - 662 435,20 грн., штрафні санкції - 165 608,80 грн.;

№, яким 69 003,66 грн., в тому числі 55 202,93 грн., штрафні санкції - 13 800,73 грн. (а.с. 33-36 т. І).

Позивачем оскаржено вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 04.10.2018 №15369/Г/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем оскаржено їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ФОП ОСОБА_1 . перебувала в період з 16.06.2016 по 31.12.2017 на загальній системі оподаткування.

Матеріали справи свідчать про те, що у періоді, який перевірявся контролюючим органом, позивач отримувала дохід від здійснення наступної господарської діяльності:

- оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах відповідно до укладеного договору про надання послуг №8 від 01.07.2016 із Еволвіс Тім ГмбХ (Evolvice Team GmbH) (Німеччина), розрахунки проводились у безготівковій формі на підставі актів виконаних робіт (а.с. 98-214 т. І);

- надання в оренду й експлуатацію орендованого нерухомого майна відповідно до договорів суборенди нежилих приміщень №01/07/16 ГО від 01.07.2016, №01/11/16-ГО від 01.11.2016, укладених між позивачем (Суборендар) і ТОВ «Оста Плюс» (Орендар), відповідно до якого приміщення здавалось позивачем в оренду іншим суб`єктам господарювання, розрахунки проводились у готівковій формі без використання реєстраторів розрахункових операцій, з оформленням прибуткових касових ордерів (а.с. 215-248, 252 т. І).

Позивачем зазначено, що за результатами проведення вказаної господарської діяльності нею було отримано загальний оподатковуваний дохід за 2016 рік - 1 296 179,89 грн., за 2017 рік - 3 637 610,59 грн.

При цьому, позивачем вказано на те, що сума витрат, понесених нею у зв`язку зі здійсненням вказаної господарської діяльності становить:

у 2016 році 1 234 758,08 грн., які сплачені на користь ТОВ «Оста Плюс» за користування приміщенням; 56 838,78 грн. - інші витрати;

у 2017 році 2 890 083,78 грн., які сплачені на користь ТОВ «Оста Плюс» за користування приміщенням; та інші витрати.

Відповідачем зазначено, що в ході перевірки встановлено, що витрати позивача за 2016 рік становлять 394 248,05 грн., за 2017 рік сума витрат становить 779 156,47 грн.

Таким чином, відповідачем зроблено висновок про завищення позивачем валових витрат у 2016 році на 893 348,81 грн. та за 2017 рік 4 334 962,91 грн.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування врегульоване статтею 177 Податкового кодексу України.

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, відповідно до положень пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України фізична особа - підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі зменшити свій загальний оподатковуваний дохід тільки на суму документально підтверджених витрат.

При цьому, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 5,6 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 №481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням.

При цьому, фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено пунктами 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік позивачем задекларовано доходи, отримані фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування у розмірі 8 583,03 грн. (а.с. 39-43 т. І).

У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік позивачем задекларовано доходи, отримані фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування у розмірі 71 607,35 грн. (а.с. 44-47 т. І).

На підтвердження сум, відображених у вказаних податкових деклараціях, позивачем надано копії книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність (а.с. 22-32 т. І), а також первинні документи на підтвердження витрат, відображених у вказаній книзі обліку (т. ІІ, ІІІ, а.с. 1-158 т. IV).

В акті перевірки не встановлено відсутності у позивача на момент перевірки первинних документів по проведеним за перевірений період господарським операціям, або порушень під час їх оформлення. Крім того, відповідачем не зазначено, на підставі яких даних та первинних документів зроблено висновок про завищення позивачем валових витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем документально підтверджено витрати, пов`язані з господарською діяльністю, а відтак, викладені в акті перевірки від 10.07.2018 №3139/26-15-42-03-30- щодо завищення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обсягів валових витрат за 2016-2017 роки, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 662 435,20 грн. не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин справі по суті. Отже, податкове повідомлення-рішення від 27.07.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо нарахування військового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 1.1-1,4 пункту 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Враховуючи висновок суду щодо неправомірності висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, суд вважає, що висновок контролюючого органу щодо заниження позивачем військового збору також є безпідставним, а тому податкове повідомлення-рішення від 27.07.2018 № про збільшення грошового зобов`язання за платежем військового збору та застосування штрафних санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд враховує ту обставину, що наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 22.06.2018 №10283, на підставі якого здійснена перевірка позивача та за результатами якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, скасовано постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 №826/15369/18.

Зі змісту зазначеного судового рішення слідує, що у контролюючого органу не було законодавчо визначених підстав для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , а тому такі дії податкового органу визнані протиправними, а наказ від 22.06.2018 №10283 про призначення вказаної перевірки скасовано.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки, на підставі висновків акта перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові 18.12.2018 №805/406/17-а.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно стягнення з відповідача судових витрат та витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до суду позивачем понесено витрати на сплату судового збору у сумі 8915,72 грн., яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Положеннями частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача надано до суду заяву про підтвердження судових витрат, відповідно до якої сума витрат на правову допомогу складає 45 000,00 грн. Представником зазначено, що оплата вартості правової допомоги здійснювалась у готівковій формі.

Згідно із частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Ціна позову у даній справі складає 897 047,66 грн., при цьому враховуючи складність даної справи та обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, суд дійшов висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена у розмірі 45 000,00 грн. є неспівмірною зі складністю справи, а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 19 000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Керуючись положеннями статей 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.07.2018 № та від 27.07.2018 №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати сплачений судовий збір у розмірі 27970,00 грн. (двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04655, м.Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19).

Повний текст рішення виготовлено 22.08.2019.

Суддя Н.М. Клименчук