Справа № 160/1161/19
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2019 року Справа № 160/1161/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
представника позивача представника відповідача Тітова М.І. Олійника В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОМІНВЕСТБУД» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОМІНВЕСТБУД» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень №ДН1931/260/АВ/П від 06.11.2018 року та постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН1931/260/АВ-ТД-ФС/739 від 22.11.2018 року.
В обґрунтування позову зазначено, що жодних характерних ознак трудових відносин підприємство з особами встановленими актом інспектування не містить. Крім того, відповідачем порушено порядок повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначив, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області при винесенні припису №ДН1931/260/АВ/П від 06.11.2018 року та постанови №ДН1931/260/АВ-ТД-ФС/739 від 22.11.2018 року діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
В ході інспекційного відвідування встановлено порушення вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.
При проведенні інспекційного відвідування встановлено, що ТОВ "АТОМІНВЕСТБУД", використовуючи найману працю, укладало договори цивільно- правового характеру, які носять ознаки трудових договорів, з наступними громадянами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
ТОВ "АТОМІНВЕСТБУД" (в особі директора Малоок В.В . - замовник) для виконання робіт наймало тривалий період (з 11.12.2017) фізичну особу - ОСОБА_1 (виконавець) шляхом укладання договорів цивільно-правового характеру, які мають назву «Трудовое соглашение» № 112 від 11.12.2017, «Трудова угода» №1 від 09.01.2018, «Трудова угода» № 8 від 05.02.2018, «Трудова угода» № 13 від 19.03.2018, «Трудова угода» № 15 від 02.04.2018, «Трудова угода» №18 від 14.05.2018, «Трудова угода» №20 від 18.06.2018, «Трудова угода» №33 від 24.07.2018, «Трудова угода» №38 від 03.08.2018, «Трудова угода» №44 від 03.09.2018, «Трудова угода» № 63 від 01.10.2018.
Відповідно до умов договору, оплата здійснювалася регулярно в дні виплати заробітної плати по підприємству щомісяця на підставі Актів приймання робіт.
ТОВ "АТОМІНВЕСТБУД" (в особі директора Малоок В.В. - замовник) для виконання робіт наймало тривалий період (з 04.10.2017) фізичну особу - ОСОБА_2 (виконавець) шляхом укладання договорів цивільно-правового характеру, які мають назву «Трудовое соглашение» № 93 від 04.10.2017, «Трудовое соглашение» № 99 від 01.11.2017, «Трудовое соглашение» № 105 від 01.12.2017, «Трудова угода» № 4 від 01.02.2018, «Трудова угода» № 11 від 05.03.2018, «Трудова угода» № 14 від 02.04.2018, «Трудова угода» № 17 від 07.05.2018, «Трудова угода» № 19 від 04.06.2018, «Трудова угода» № 28 від 04.07.2018.
Відповідно до умов договору, оплата здійснювалася регулярно в дні виплати заробітної плати по підприємству щомісяця на підставі Актів приймання робіт.
З 01.08.2018 ОСОБА_2 був прийнятий на роботу, відповідно до наказу № 23-лс від 31.07.2018 підсобним робітником.
ТОВ "АТОМІНВЕСТБУД" (в особі директора Малоок В.В. - замовник) для виконання робіт систематично, тобто щомісяця наймало (з 26.07.2018) фізичну особу - ОСОБА_3 (виконавець) шляхом укладання договорів цивільно-правового характеру, які мають назву «Трудова угода» № 34 від 26.07.2018, «Трудова угода» № 39 від 03.08.2018, «Трудова угода» № 48 від 03.09.2018, «Трудова угода» № 57 від 01.10.2018.
Відповідно до умов договору, оплата здійснювалася регулярно в дні виплати заробітної плати по підприємству щомісяця на підставі Актів приймання робіт.
ТОВ "АТОМІНВЕСТБУД" (в особі директора Малоок В.В. - замовник) для виконання робіт систематично, тобто щомісяця наймало (з 01.08.2018) фізичну особу - ОСОБА_5 (виконавець) шляхом укладання договорів цивільно-правового характеру, які мають назву «Трудова угода» № 36 від 01.08.2018, «Трудова угода» № 46 від 03.09.2018, «Трудова угода» № 56 від 01.10.2018.
Відповідно до умов договору, оплата здійснювалася регулярно в дні виплати заробітної плати по підприємству щомісяця на підставі Актів приймання робіт.
ТОВ «АТОМІНВЕСТБУД» (в особі директора Малоок В.В. - замовник) для виконання будівельних робіт уклало 13.09.2018 з фізичною особою - ОСОБА_6 (виконавець) договір цивільно-правового характеру - «Трудова угода» № 49 від 13.09.2018 (виготовлення бетонної суміші), «Трудова угода» № 55 від 01.10.2018 (виготовлення фундаментних блоків).
Відповідно до умов договору, оплата здійснювалася в дні виплати заробітної плати по підприємству щомісяця на підставі Актів приймання робіт.
TOB «АТОМІНВЕСТБУД» (в особі директора Малоок В.В. - замовник) для виконання будівельних робіт уклало 19.09.2018 з фізичною особою - ОСОБА_7 (виконавець) договір цивільно-правового характеру - «Трудова угода» № 52 від 19.09.2018 (монтаж гіпсокартонових конструкцій, улаштування розчинної стяжки). «Трудова угода» № 59 від 01.10.2018 (улаштування розчинної стяжки).
ТОВ «АТОМІНВЕСТБУД» (в особі директора Малоок В.В. - замовник) для виконання будівельних робіт уклало 17.09.2018 з фізичною особою - ОСОБА_8 (виконавець) договір цивільно-правового характеру - «Трудова угода» № 51 від 17.09.2018 (монтаж гіпсокартонових конструкцій, улаштування розчинної стяжки), «Трудова угода» № 60 від 01.10.2018 (улаштування розчинної стяжки).
Відповідно до умов договору, оплата здійснювалася в дні виплати заробітної плати по підприємству щомісяця на підставі Актів приймання робіт.
Як зазначено в акті, за назвою та змістом договори носять ознаки трудових договорів по причині систематичності виконання робіт, щомісячної оплати, залучення даних осіб до будівельних робіт (як основного виду діяльності) разом із штатними працівниками як до єдиного робочого процесу.
06 листопада 2018 року Головним управлінням за виявленим порушенням вимог ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України ТОВ "АТОМІНВЕСТБУД" внесено припис №ДН1931/260/АВ/П про усунення зазначених порушень.
08 листопада 2018 року Головним управлінням винесено рішення №Н1931/260/АВ/ТД щодо розгляду справи про накладення штрафу, яке 09 листопада 2018 року направлено на адресу ТОВ "АТОМІНВЕСТБУД".
22 листопада 2018 року Головним управлінням за виявленим порушенням вимог ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України ТОВ "АТОМІНВЕСТБУД" винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1931/260/АВ/ТД-ФС/739, яку направлено 23 листопада 2018 року засобами поштового зв`язку на адресу ТОВ "АТОМІНВЕСТБУД".
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року №390 (далі - Порядок №390).
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.
Відповідно до пункту 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.
Згідно абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з частиною 1 статті 24 цього Кодексу, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).
Відповідно до частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Зі змісту наведеної статті вбачається, що трудовий договір характеризується, зокрема, тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. У трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Отже, у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.
Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З огляду на викладене, договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.
Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.
Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.
Отже, основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі №200/9385/16 та від 28 лютого 2019 року у справі №824/766/16-а.
З аналізу змісту наявних в матеріалах справи договорів вбачається, що предметом таких договорів є кінцевий результат - виконання певних робіт у визначеному такими договорами обсязі. В ході виконання таких договорів сторонами складено акти приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) із зазначенням обсягу виконаної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що є невід`ємною частиною цивільно-правового договору, а також було передбачено умовами спірних договорів, та проведено оплату.
З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що вказані вище цивільно-правові договори мають ознаки трудових договорів.
Крім того, згідно змісту ч. 3 ст. 24 КЗпП України мова йде про недопуск працівника працівник до роботи без, в тому числі, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а не про неналежне оформлення трудового договору, тоді як повідомлення про прийняття на роботу не є елементом укладення трудового договору.
Таким чином, санкції, передбачені аб. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, застосовуються у випадку, коли неподання повідомлення про працевлаштування призводить до виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, тоді як сам по собі факт неподання повідомлення про працевлаштування без відповідних наслідків не є підставою для застосування вказаних санкцій.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень №ДН1931/260/АВ/П від 06.11.2018 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН1931/260/АВ-ТД-ФС/739 від 22.11.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 липня 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова