Справа № 460/1200/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2019 року м. Рівне №460/1200/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання дій протиправними, скасування вимоги, -
В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії щодо нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за 2018 рік, звіт за формою додаток 5 від 21.01.2019 та визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 №Ф-61552-50 по єдиному соціальному внеску в розмірі 9828,71 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з прийнятою фіскальним органом вимогою про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску, оскільки підставою для її прийняття став помилково поданий нею звіт з єдиного внеску. Позивач вказує, що повідомляла відповідача щодо помилковості подання такого звіту з огляду на те, що вона є фізичною особою-підприємцем і звільняється від сплати єдиного податку як пенсіонер, тому вважає, що прийняття відповідачем вимоги є протиправним.

Ухвалою суду від 14.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09 липня 2019 Головне управління ДФС у Рівненській області подало відзив на позовну заяву, в якому просило суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач вказав, що у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та які є пенсіонерами за віком або інвалідами, та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до контролюючих органів Звіт один раз на рік. Таким чином, позивач самостійно подав Звіт, тому, відповідно до позиції контролюючого органу, сума нарахованого та самостійно задекларованого єдиного внеску фізичними особами-підприємцями підлягає сплаті на загальних підставах. Відтак, прийняття вимоги є правомірним та обґрунтованим.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, яка здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, що з листопада 2013 року позивач отримує пенсію за віком (пенсійне посвідчення серія НОМЕР_1 ).

11 березня 2019 року відповідачем відносно позивача прийнята Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-61552-50 на суму 9828,71 грн.

Не погодившись з рішенням Головного управління ДФС у Рівненській області, позивач звернулася до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваної вимоги, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.10.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як визначено ч.2 ст.2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону № 2464).

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, (далі - Інструкція № 499) вказані фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464.

Отже, позивач, на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464 звільнений від сплати єдиного внеску та може бути платником виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 № 435, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, (далі - Порядок № 435) передбачено, що у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Розділом IV Порядку № 435 регламентовано формування Звіту. Так, Звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок (п.1). Звіт повинен містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4-7 до цього Порядку. Фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 2 додатка 5 до цього Порядку. Протягом року в разі призначення пенсії подається Звіт з позначкою «призначення пенсії» за період до дати формування заяви на призначення пенсії, при цьому тип форми «початкова» не зазначається (п.11).

21 січня 2019 року позивачем до податкового органу самостійно було подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, де в таблиці 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначена сума, на яку нараховується єдиний внесок та зазначена нарахована сума єдиного внеску, а саме: помісячно в розмірі 819,06 грн., всього в розмірі 9828,72 грн. (а.с.66-65).

Про помилковість подання такого звіту позивачем було повідомлено податкового інспектора, проте податковим органом була сформована оскаржувана податкова вимога.

В подальшому позивач звернулась до відповідача з листом у якому просила скасувати спірну вимогу.

11.04.2019 відповідачем сформовано лист-відповідь де зазначено, що позивачем самостійно подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 5 за 2018 рів, а отже самостійно нараховані та задекларовані суми єдиного внеску підлягають сплаті на загальних підставах.

Аналогічного змісту позивачу надійшла відповідь з Державної фіскальної служби України від 17.05.2019 .

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, що позивач отримує відповідно до закону пенсію за віком.

Відповідно до цього, позивач на підставі ч.4 ст.4 Закону №2464-VI звільнений від сплати за себе єдиного внеску.

При цьому, позивач не може вважатися таким, що бере добровільну участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, позаяк ні заяву, ні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, він не підписувала.

Покликання відповідача на Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015, як на підставу вважати що з поданням Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, позивач вважається таким, що бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд відхиляє.

По-перше, за правилами пункту 3 розділу III вказаного Порядку, звіт зазначеними особами взагалі не подається.

А, по-друге, подання такого Звіту на переконання суду не може прирівнюватися до добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України закріплено такий принцип, на якому ґрунтується податкове законодавство України, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Оскільки норма ч.4 ст.4 Закону №2464-VI та пункту 3 розділу III Порядку №435 припускають неоднозначне трактування порядку реалізації права добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд з врахуванням презумпції правомірності рішень платника податку, приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як особа звільнена від сплати за себе єдиного внеску, не мала і не має бажання брати добровільну участі у такій системі страхування.

Частиною 4 ст.25 Закону №2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як визначено абз.1 ч.1 ст.25 Закону №2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Разом з тим, абз.2 ч.1 ст.25 Закону №2464-VI встановлено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У зв`язку з встановленою судом відсутністю у позивача обов`язку нараховувати, обчислювати та сплачувати за себе єдиний внесок, спірна вимога відповідача про сплату боргу, а також і дії по нарахуванню єдиного соціального внеску є протиправними, а вимога крім того також підлягає скасуванню, отже позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Що стосується вимог позивача про скасування в судовому порядку звіту форми №Д5 за 2018 рік від 21.01.2019, то вказана вимога до задоволення не підлягає з огляду на те, що зазначений звіт взагалі не є актом суб`єкта владних повноважень відповідача у справі. Більше того, в силу вимог розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015, право скасувати відповідні відомості у Звіті шляхом подання уточнюючого звіту надано особі, яка самостійно визначила собі базу нарахування єдиного внеску, тобто таким право наділений позивач, яка в свою чергу не надала суду жодного доказу тому, що вона таке уточнення подавала і що відповідач його не прийняв або ж не взяв до уваги.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши доводи суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, які є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачена сума судового збору частково у розмірі 1536,80 грн. відповідно до квитанції від 31.05.2019 №21, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул. Відінська, 12, м.Рівне, 33023) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визнати протиправною і скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2776-51 від 06.03.2019 Головного управління ДФС у Рівненській області на загальну суму 9828,72 грн.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування звіту форми №Д5 за 2018 рік від 21.01.2019 поданого ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 03 вересня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.