Справа № 320/2653/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2019 року м. Київ № 320/2653/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н. Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

В С Т А Н О В И В:

до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.02.2019 № та розрахунку штрафу до нього.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за результатами камеральної перевірки, контролюючим органом встановлені порушення ним установлених законом граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних, які не підлягають наданню отримувачу товарів/послуг, в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За встановлені порушення до позивача застосовано штраф у розмірі 119489,71 грн., про що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області прийнято повідомлення-рішення від 11.02.2019 № .

Оскільки, за твердженням позивача, за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, які не підлягають наданню отримувачу товарів/послуг, штрафні санкції не застосовуються, наполягає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним і просить суд його скасувати.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, винесено з урахуванням норм чинного законодавства.

Зазначив, що за порушення термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних або відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, штрафні санкції, визначені Податковим кодексом України, не застосовуються виключно до податкових накладних, які не надаються отримувачу (покупцю) та складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Оскільки податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних, зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних із порушенням установлених граничних строків реєстрації, не складені на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування або для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість, відповідач вважає свої дії правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін та проведення судового засідання.

10 липня 2019 року від позивача до Київського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін. Здійснюючи розгляд цього клопотання, суд виходить з такого.

Згідно статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частин другої, третьої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В силу положень частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Водночас, за змістом частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження (частина шоста статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України).

У даному випадку, предмет позову стосується питань правомірності застосування фінансових санкцій в сфері податкового законодавства у сумі, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з`ясування обставин не потребує виклику сторін, а заявлена вимога ґрунтується на оскаржені індивідуального акта, який містить інформацію щодо змісту розміру застосованих санкцій разом з відповідним розрахунком, а тому, керуючись частиною шостою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою підприємцем з 16.07.2003, про що у державному реєстрі вчинено запис за номером 2 006405 від 19.08.2005. Основним видом економічної діяльності позивача є оптова торгівля фруктами й овочами.

В матеріалах справи наявна копія свідоцтва серії В01 № 319679 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Позивач з 16.01.2004 зареєстрований платником податку на додану вартість із індивідуальним податковим номером .

В грудні місяці 2018 року, посадовою особою Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 та у порядку пункту 76.3 статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за періоди: квітень 2017 року, липень-грудень 2017 року, лютий-квітень 2018 року, червень-жовтень 2018 року.

Результати перевірки оформлені актом від 18.12.2018 № 443/10-36-50-06/ (надалі такожакт перевірки) згідно якого, контролюючим органом встановлені порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки, керуючись пунктом 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.02.2019 № , згідно з яким, за порушення у періоди квітень 2017 року, липень-грудень 2017 року, лютий-квітень 2018 року, червень-жовтень 2018 року граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних, визначених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, до позивача, на підставі пункту 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України, застосовано штраф у розмірі 119489,71 грн. (у тому числі, 64393,66 грн. за порушення термінів на 15 і менше календарних днів, 55096,05 грн. за порушення термінів від 31 до 60 календарних днів).

Стверджуючи про відсутність відповідальності, передбаченої пунктом 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України, за порушення граничних строків реєстрації зазначених в акті перевірки податкових накладних, які не надаються отримувачу (покупцю), позивач оскаржив податкове повідомлення рішення в адміністративному порядку.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Державної фіскальної служби України від 25.04.2019 за № 19640/6/99-99-11-06-01-25, податкове повідомлення-рішення від 11.02.2019 № залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.

Судом встановлено, що між сторонами не існує спору щодо фактів порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, кількості днів такого порушення або сум податку на додану вартість, зазначених у податкових накладних, зареєстрованих із порушенням установлених строків.

Спір між сторонами виник внаслідок різного розуміння приписів пункту 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України.

Так, позивач вважає, що чинна редакція Податкового кодексу України не вимагає того, щоб для звільнення від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, останні повинні відповідати одночасно двом умовам, а саме - не надаватися отримувачу (покупцю) або складатися на постачання товарів/послуг для операцій які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Водночас відповідно до тверджень відповідача, підставою для звільнення від відповідальності, передбаченою приписами пункту 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України є наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та одночасно, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підстави позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, зазначено, що єдиний реєстр податкових накладних (ЄРПН) - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Вимоги до граничних строків реєстрації податкових накладних також передбачені пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у відповідності з яким, реєстрація платниками податку податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Судом встановлено та не заперечується сторонами наявність обов`язку у позивача щодо здійснення своєчасної реєстрації складених ним податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Однак, податкові накладні, зазначені в акті перевірки, зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням граничних строків реєстрації, установлених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідальність за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), встановлена статтею 1201 Податкового кодексу України.

Системний аналіз статті 201, пункту 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України, дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто, за переконанням суду, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою, а не однієї, як то зазначає позивач, як єдину підставу для позову.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 816/1488/17 та від 11.12.2018 у справі № 807/68/18.

Керуючись частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень пункту 8 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307, при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «X» та зазначається тип причини, зокрема, « 04» - складена на постачання у межах балансу для невиробничого використання, « 08» - складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, « 09» - складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

Як вбачається із матеріалів справи, податкові накладні, які зазначені в акті перевірки, містять відмітку «не надається отримувачу (покупцю)» при цьому, вони не містять відмітки про те, що податкові накладні «не підлягають наданню отримувачу покупцю з причини 08- складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування ПДВ або 09 складена на постачання товарів для операцій, які звільнені від оподаткування ПДВ».

Відповідно до даних, що зафіксовані у акті перевірки та не були спростовані позивачем, податкові накладні містять відмітку про те, що вони не підлягають наданню отримувачу (покупцю) з причини: - 11- складена за щоденними підсумками операцій.

Відтак суд дійшов висновку, що факт порушення граничних термінів їх реєстрації, визначених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України строку, складає, з урахуванням встановлених обставин справи, склад правопорушення, передбаченого пунктом 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України.

Інших підстав, крім тих, яким надано судом правову оцінку, для визнавання оскаржуваного рішення протиправним, позивачем не зазначено, належних та допустимих доказів неправомірності дій контролюючого орану, суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність свого рішення, а у спірних відносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством. Право позивача не порушено. Отже, позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Підстави для вирішенні у цій справі питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, Київська обл., м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5а, ) про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2019

Суддя Панченко Н.Д.