Справа № 320/2634/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року Справа № 320/2634/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Кузьмишиної О.М., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Левчуна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Ворзельської селищної ради на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

до Ворзельської селищної ради

про визнання протиправним та скасування рішення,

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до Ворзельської селищної ради (далі - відповідач) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Ворзельської селищної ради від 25.04.2019 р. № 666-52-VІ про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на поділ земельної ділянки площею 0,47 га, за кадастровим номером :01:060 : 0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язання відповідача надати позивачам дозвіл на розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки площею 0,1500 га щодо кожного з позивачів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території селища Ворзель (Ворзельської селищної ради) в межах АДРЕСА_1 .

Також позивачами подано заяву про вжиття заходів забезпечення його позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються земельної ділянки загальною площею 0,47 га за кадастровим номером: :01:060:0026 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена заява вмотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення в адміністративній справі призведе до поділу земельної ділянки, на якій розташовані будинковолодіння позивачів, з подальшим відчуженням на користь інших осіб.

Крім того, у своїй заяві позивачі посилались на те, що в разі поділу та відчуження вказаної земельної ділянки позивачі будуть вимушені вести претензійно-позовну роботу у відношенні кожного власника новоствореної земельної ділянки, що обумовить докладання значних зусиль та витрат на відновлення прав позивачів у майбутньому.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року зазначену заяву було задоволено частково: зупинено дію рішення Ворзельської селищної ради від 25.04.2019 р. № 666-52-VІ про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на поділ земельної ділянки площею 0,47 га, за кадастровим номером :01:060:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду спору по суті та прийняття судового рішення у справі.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд виходив з того, що в даному випадку наявні передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення цього позову, що позивачі є співвласниками житлового будинку, який розташований на земельній ділянці, щодо якої відповідачем іншим особам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для її поділу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити позивачам в застосуванні заходів забезпечення їх позову, наполягаючи на відсутності правових підстав для цього та стверджуючи, що вжиті судом заходи не співмірні з позовними вимогами, що в даному випадку відсутня очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів та ознаки очевидної небезпеки рішення ради, а також, що судом не перевірено, чи це та сама земельна ділянка.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що в цьому випадку відсутні передбачені ст. 150 КАС України підстави для забезпечення позову, що ухвалу суду першої інстанції прийнято за неповного та неправильного з`ясування обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження, установлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачами подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на наявності правових підстав, прямо передбачених ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, які були встановлені судом першої інстанції, зазначаючи про необґрунтованість доводів апелянта та про те, що відповідачем надано дозвіл іншим особам на поділ саме тієї земельної ділянки, на якій розташовано їх будинковолодіння, на 8 окремих земельних ділянок, та вже звернувся до виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, що їх заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не задоволені з підстав надання такого дозволу іншим особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачі є співвласниками житлового будинку НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі відповідних договорів купівлі -продажу від 29.09.2017 р. Запис про право власності позивачів внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначений будинок розташовується на неприватизованій земельній ділянці з кадастровим номером :01:060:0026 .

25.04.2019 р. Ворзельська селищна рада прийняла рішення № 666-52-VІ про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на поділ земельної ділянки площею 0,47 га, за кадастровим номером :01:060:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

13.06.2019 р. Ворзельська селищна рада звернулася до Управлінню надання адміністративних послуг та по роботі зі зверненням громадян виконавчого комітету Ірпінської міської ради із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Нормативно-правове регулювання.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У ч. 1 ст. 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Статтями 152-154 КАС України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову, порядок її подання та розгляду судом.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 КАС України, яка закріплює підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи його забезпечення в адміністративному процесі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Головною метою його застосування є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за наявності хоча б однієї з умов, передбачених ст. 150 КАС України, зокрема встановлених судом ще до розгляду відповідного позову по суті заявлених позовних вимог на підставі обґрунтованої заяви та доданих до неї матеріалів.

Зупинення дії оскаржуваного рішення, як один із способів забезпечення позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а є одним із способів судового захисту і тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті та не є підставою для звільнення позивача від виконання встановленого законом обов`язку після скасування таких заходів у випадку відмови у задоволенні позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

У свою чергу, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони законних інтересів позивача від можливих порушень з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, у ч. 2 ст. 150 КАС України законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми вимагає встановлення судом на цій стадії ймовірності («може») ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989 р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Тож, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачі, не погоджуючись з прийнятим Радою рішенням, реалізували своє право на звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позов у порядку, передбаченому адміністративним процесуальним законодавством.

При цьому, аналізуючи наявність передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, адміністративний суд зазначає, що оспорюваним позивачами рішенням Ради надано дозвіл на виготовлення технічної документації для поділу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, що на праві спільної власності належить позивачам, та вчинено наступні дії щодо реєстрації такої земельної ділянки.

Разом з тим, судом враховується, що позивачі як власники житлового будинку, розташованого на такій земельній ділянці, неодноразово зверталися до відповідача із заявами про надання їм дозволу на виготовлення відповідної технічної документації /відокремлені матеріали а.с. 34-35/, але постійною депутатською комісією ради вирішено, що підстав для винесення такого питання на розгляд сесії немає /відокремлені матеріали а.с. 52, 53/, що на зхивт свого права позивач ОСОБА_3 зверталася до Ірпінського відділу поліції / відокремлені матеріали а.с. 58-59/.

Крім того, у витягу з протоколу засідання постійної депутатської комісії від 15.05.2019 р. вказано, що радою вже прийнято рішення про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:060:0026 , тобто саме тієї ділянки, на якій розташовано домоволодіння позивачів.

Зазначені обставини у їх сукупності переконують судову колегію в тому, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі шляхом зупинення дії оскаржуваного позивачами рішення ради від 25.04.2019 р. може призвести до порушення їх права на землю, суттєво вплинути на реалізацію їхнього права користування належним на праві власності домоволодінням, істотно ускладнити здійснення ефективного захисту та поновлення їх прав і законних інтересів, в разі визнання їх судом порушеними та задоволення цього позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні прямо передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову, щодо яких позивач звернувся до суду з цією заявою, у визначений ним спосіб, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Аналізуючи доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову в цій справі, що в даному випадку відсутня очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на вищезазначене і такими, що, на відміну від доводів позивача, не підтверджуються жодними доказами.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не встановлено наявності ознак очевидної небезпеки рішення ради, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як зазначалося вище, для вжиття заходів забезпечення позову достатньо хоча б однієї з умов, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України, і в даному випадку судом застосовано умову, закріплену пунктом 1 цієї норми, яка передбачає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було перевірено, чи саме відносно земельної ділянки, на якій розташовано домоволодіння позивачів, радою прийнято оспорюване рішення, спростовується матеріалами справи, зокрема безпосередньо мотивувальною частиною оскаржуваної ухвали суду, в якій встановлено конкретний кадастровий номер та адресу земельної ділянки, що в обох зазначених випадках є тотожними.

Твердження апелянта про те, що вжиті судом заходи не співмірні з позовними вимогами, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, закріплена законодавцем категорія співмірності застосованих заходів забезпечення позову є оціночним поняттям, яке передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову в цій справі відповідають предмету заявлених позовних вимог та не виходять за межі принципу співмірності та адекватності.

Надаючи оцінку всім доводам апелянтів та особи, яка приєдналася до апеляційної скарги, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають вимогам ст.ст. 150, 151 КАС України, є виваженими, обґрунтованими та співмірними з метою, на досягнення якої вони спрямовані, та наслідками, що можуть настати, і доводи апелянта не спростовують правомірності їх застосування.

Отже, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Ворзельської селищної ради підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ворзельської селищної ради залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 серпня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: