Справа № 814/3612/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа №814/3612/15

адміністративне провадження №К/9901/13089/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Тацій Л. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року (суддя Гордієнко Т. О.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року (у складі колегії суддів Градовського Ю. М., Кравченка К. В., Лук`янчук О. В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») Славінського Валерія Івановича (далі - уповноважена особа Фонду), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Златобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076192 (договір банківського вкладу «Вільні кошти»), укладеної 05 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк»;

- зобов`язати відповідача подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Златобанк» за рахунок Фонду;

- зобов`язати включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076192 (договір банківського вкладу «Вільні кошти»), укладеної 05 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк».

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 24 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року, позов задовольнив.

Ухвалюючи постанову про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що позивачку протиправно не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Златобанк» за рахунок Фонду, оскільки вона, у розумінні норм Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), є вкладником.

Не погодившись із такими рішеннями судів, 23 березня 2016 року уповноважена особа Фонду звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просила скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними та такими, що прийняті з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з тим, що позивачка не набула статусу вкладника неплатоспроможного банку, оскільки укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк» договір банківського вкладу від 05 грудня 2014 року № 076192, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , є нікчемним, надавав можливість ОСОБА_2 , як власнику іншого вкладу, розмір якого значно перевищує суму 200 тис. грн, отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами, а тому Уповноважена особа Фонду правомірно не визнала позивачку вкладником банку, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду та, як наслідок, на законних підставах не включила її до реєстру вкладників (загального реєстру).

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25 березня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи щодо оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, та перевіривши матеріали справи, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду встановив таке.

05 грудня 2014 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк» укладено угоду № 076192 про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої ОСОБА_2 відкрив вкладний (депозитний) рахунок на користь ОСОБА_1 в іноземній валюті у сумі 13 тис. доларів США за процентною ставкою 3% річних на умовах видачі вкладу на першу вимогу Вкладника.

Цього ж дня на поточний рахунок позивачки № НОМЕР_1 зараховано грошові кошти в сумі 13 тис. доларів США за депозитним договором № 076192 від 05 грудня 2014 року.

Правління Національного банку України постановою від 13 лютого 2015 року № 105 віднесло ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду рішенням від 13 лютого 2015 року № 30 запровадила в ПАТ «Златобанк» тимчасову адміністрацію з 14 лютого 2015 року та призначила уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Златобанк».

12 травня 2015 року Національний банк України прийняв постанову № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк».

13 травня 2015 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

20 квітня 2015 року на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення, що з 21 квітня 2015 року буде розпочата виплата коштів вкладникам ПАТ «Златобанк» через установи банків-агентів Фонду, для отримання яких вкладникам банку необхідно звернутися до установ банків-агентів Фонду.

30 квітня 2015 року позивачка звернулася до уповноваженої особи Фонду із заявою про включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за банківським вкладом, однак повідомленням 28 травня 2015 року № 529 ОСОБА_1 поінформовано про те, що її не було включено до переліку вкладників, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) проводиться перевірка правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня визнання банку неплатоспроможним.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною й такою, що суперечить чинному законодавству, оскільки вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування (200 тис. грн) після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом на захист порушених, на її думку, прав та інтересів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VI).

Стосовно порядку визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, то відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Пунктами 3 - 5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами (далі - Положення), затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п. 4 - 6 ч. 4 ст. 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Зазначений Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

У п. 6 розд. ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду загального реєстру.

Підсумовуючи наведене, можна зазначити, що уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду з урахуванням положень ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VI, тобто в межах гарантованої суми відшкодування.

Разом з тим, відповідно до ст. 37, 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина 3 ст. 38 Закону №4452-VI в редакції, станом на дату укладення договору банківського вкладу, визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно ч. 4 ст. 38 Закону №4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема, не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Уповноважена особа вважала нікчемним договір банківського вкладу між банком і позивачкою з підстави, передбаченої п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Разом з тим, зі змісту даної норми убачається, що вказаний пункт не може бути застосованим до договору, укладеного на користь ОСОБА_1 між ОСОБА_2 та ПАТ "Златобанк", оскільки на підставі цього договору у позивачки не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачці.

Окрім цього, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що у момент укладення договору поточного рахунку та здійснення ПАТ "Златобанк" транзакції щодо зарахування суми коштів на поточний рахунок, позивачка отримала перевагу стосовно інших вкладників банку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відтак, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Златобанк» укладено угоду № 076192 про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої ОСОБА_2 відкрив вкладний (депозитний) рахунок на користь ОСОБА_1 в іноземній валюті у сумі 13 тис. доларів США за процентною ставкою 3% річних на умовах видачі вкладу на першу вимогу Вкладника, а отже, в розумінні закону позивачка є вкладником.

Також відповідно до умов угоди № 076192 від 05 грудня 2014 року на відповідному рахунку позивачки розміщено грошові кошти на загальну суму 13 тис. доларів США.

Укладення зазначеного договору й зарахування коштів на рахунок відбулося до початку віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (14 лютого 2015 року).

Отже, грошові кошти на банківському рахунку ОСОБА_1 , відкритому у ПАТ «Златобанк», розміщені до запровадження тимчасової адміністрації, а тому на позивачку поширюються гарантії Фонду на відшкодування коштів за вкладом на підставі ст. 26 Закону № 4452-VI. При цьому, уповноважена особа Фонду не навела правових підстав для невключення позивачки до переліку вкладників ПАТ «Златобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Таким чином, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що позивачка є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про неї, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Златобанк» за рахунок Фонду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 350 КАС України підставами для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін є визнання, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 345, 349, 351, 355, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна
Судді: А. А. Єзеров
Л. В. Тацій