Справа № 200/14471/18-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

03 вересня 2019 р. Справа №200/14471/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кошкош О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2019 року представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначив, що 14 серпня 2019 року позивачем отримано інформацію про хід виконавчого провадження з якої вбачається невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2019 №200/14471/18-а. Вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиконання зазначеного судового рішення, що набрало законної сили, суттєво порушує права позивача. Відповідно до ч.6 ст. 383 КАС України, за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 КАС України. Просить постановити окрему ухвалу та направити її до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області; розглянути питання про притягнення до відповідальності керівника управління; надіслати окрему ухвалу органу досудового розслідування на підставі ч.9 ст. 249 КАС України.

03 вересня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому зазначено, що невиконання рішення суду в частині виплати заборгованості по пенсії зумовлено відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичною відсутністю коштів. Зазначає, що управління не належить до категорії розпорядників бюджетних коштів, а тільки є їх одержувачем згідно п.38, 47 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України. Вважає, що Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області в особі керівника вжито, в межах наявних повноважень, всі заходи з метою виконання рішення суду. Отже, не можливо вважати невиконанням рішення суду без поважних причин, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволені заяви.

У судове засідання призначене на 03 вересня 2019 року представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин суд визнав за можливе розглянути заяву на підставі наявних матеріалів.

Розглянувши клопотання суд встановив наступне.

13 лютого 2019 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 1 травня 2018 року; зобов`язано поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 травня 2018 року.

27 травня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №200/14471/18-а.

06 серпня 2019 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області надана відповідь №9444/02.1-39/14943 на запит позивача, в якій зазначено, що на вимогу державного виконавця боржником повідомлено про виконання рішення суду. Так, розпорядженням від 13.05.2019 проведено нарахування пенсії ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.05.2018 на загальну суму 40406,61 грн., з 01.06.2019 стягувачу поновлено виплату поточного розміру пенсії. Управлінням систематично спрямовуються до розпорядника коштів інформація про необхідність виділення асигнувань для виконання рішення суду, в т.ч. по виплаті ОСОБА_1 пенсії у розмірі 40406,61 грн. Виплата пенсії не проведена у зв`язку з відсутністю фінансування.

За приписами частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Відтак, матеріалами справи підтверджується вчинення відповідачем поступових дій, націлених на виконання рішення суду у цій справі в повному обсязі, а проведення відповідних виплат має бути здійснено за рахунок коштів спеціально призначених для даних цілей, та за їх відсутності відповідач позбавлений можливості виконати у повному обсязі судове рішення.

Отже, оскільки правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого закріплений приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, тому підстави для задоволення заяви позивача, поданої в порядку статті 383 КАС України, та як наслідок винесення ухвали в порядку ст. 249 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивача подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кошкош О.О.