Справа № 160/5510/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2019 року Справа № 160/5510/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши у м. Дніпрі у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській про визнання протиправним та скасувати рішення; зобов`язання вчинити певні дії, -
14.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 06.05.2019 року №3 комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії по Списку №2, періоди роботи з 10.08.1987 року по 04.09.1989 року, з 01.07.1991 року по 31.12.1991 року, з 22.08.1992 року по 23.12.1993 року, з 01.11.1994 року по 28.11.1998 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.08.1987 року по 04.09.1989 року, з 01.07.1991 року по 31.12.1991 року, з 22.08.1992 року по 23.12.1993 року, з 01.11.1994 року по 28.11.1998 року, до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії по Списку №2, відповідно до п. «б» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про підтвердження періодів роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за вислугу років, відповідно до положень п. «б» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», долучивши відповідні документи. Рішенням Комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.05.2019 року №3 позивачу частково зараховано визначений в заяві стаж до пільгового. Обґрунтовуючи своє рішення, суб`єкт владних повноважень зазначив, що періоди роботи з 10.08.1987 року по 04.09.1989 року, з 01.07.1991 року по 31.12.1991 року, з 22.08.1992 року по 23.12.1993 року, з 01.11.1994 року по 28.11.1998 року не можливо зарахувати до пільгового стажу, адже у трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах. При цьому, підприємство, де працював позивач - ліквідовано і у відповідача відсутні відомості про заробітну плату ОСОБА_1 , яка нараховувалась в зазначений період. Таким чином, у відповідача відсутні законні підстави визнати оскаржуваний період роботи пільговим, який надає право на призначення пільгової пенсії за Списком №2 ОСОБА_1 Позивач не погоджується з винесеним рішенням відповідача, оскільки останнім були надані відповідні докази, що підтверджують його пільговий стаж.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження буз повідомлення учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначає, що з метою підтвердження періодів роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 позивач звернулась до управління Пенсійного фонду з відповідною письмовою заявою. Розглянувши зазначену заяву, відповідачем винесено рішення, яким частково зараховано визначений в заяві останньої стаж до пільгового. При цьому, управлінням Пенсійного фонду зазначено, що зарахувати періоди роботи позивача з 10.08.1987 року по 04.09.1989 року, з 01.07.1991 року по 31.12.1991 року, з 22.08.1992 року по 23.12.1993 року, з 01.11.1994 року по 28.11.1998 року н, до пільгового немає законних підстав, оскільки в її трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах. При цьому, у зв`язку із ліквідацією підприємства, де працювала позивач, в управління відсутні відомості про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 в зазначені періоди.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до свідоцтва, копія якого міститься в матеріалах справи, серії НОМЕР_1 між громадянином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.03.2013 року укладено шлюб, внаслідок чого позивач взяла прізвище « ОСОБА_1 ».
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з письмовою заявоюпро підтвердження періодів роботи, які надають право напризначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.05.2019 року №3 частково задоволено заяву позивача, до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи за 1987-1989, 1991, 1995-1998 роки.

В обґрунтування вказаного рішення Комісія зазначила, що в трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено, що остання працювала в шкідливих умовах повний робочий день. При цьому, відомості нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за 1987-1989, 1991, 1995-1998 роки не виявлені, оскільки особові рахунки на зберігання до архіву не надходили.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцієюмежах і відповідно до законів України.

Згідно з ч. ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №41/26486, Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Відповідно до п.«б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ; тут і далі в редакції, яка діяла на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливимиі важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (461-2016-п), затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна позиція висловлена впостанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 було затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637;тут і далі в редакції, яка діяла на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 26.10.1987 року судом встановлено, що позивач працювала, зокрема:

на комбінаті «Юженерготеплоізолювання» (відповідно до довідки, виданої Харківським міським архівом від 28.02.2019 року №Т-4/1, згідно з наказом №116-а від 31.05.1990 року змінено назву на «Ремонтно-будівельний трест», відповідно до наказу №71 від 12.11.1992 року змінено назву на ПО «Укренерготеплоізолювання», згідно з наказом №155 від 23.06.1994 року змінено назву на ВАТ «Укренерготеплоізолювання»):

- 10.08.1987 року прийнята в кооператив термоізолювальником 3-го розряду, наказ №501 від 10.08.1987 року;

- 01.03.1988 року, на підставі Постанови №1115 від 17.09.1986 року, проведена перетарифікація та встановлено 3 розряд ізолювальника на термоізоляції, наказ №86 від 29.02.1988 року;

- 04.09.1989 року звільнена за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП УРСР, наказ №439 від 04.09.1989 року;

- 01.07.1991 року прийнята до «Ремонтно-будівельного тресту» на Придніпровську ділянку ізолювальником на термоізоляції 3-го розряду, наказ №594 від 01.07.1991 року;

- 28.10.1998 року звільнена за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, наказ №179 від 28.10.1998 року.

В той же час, відповідно до архівної довідки, виданої виробничим кооперативом з упорядкування документів установ, організацій та підприємств «АРХІВІСТ`від 28.02.2019 року №Т-4, в наказах по особовому складу ВАТ «Укренерготеплоізолювання» за 1987-1989 роки та 1991-1998 роки ОСОБА_1 працювала:

- з 10.08.1987 року (наказ №501 від 10.08.1987 року) - ізолювальником на термоізоляції3 р. №6000 до 04.09.1989 року (наказ №439 від 04.09.1989 року);

- з 01.07.1991 року (наказ №594 від 01.07.1991 року) - ізолювальник термоізоляції 3р. №1439 до 28.09.1998 року (наказ №179 від 28.10.1998 року).

В наказах з кадрових питань (особового складу) відсутні накази про переведення на іншу роботу, про роботу з неповним робочим днем, відомості про надання відпустки без збереження заробітної плати.

Ксерокопії наказів про «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», «Про заходи атестації робочих місць», переліку робочих місць, карт умов праці, особових карток звільненого (форма №Т-2) додаються.».

Крім того, п. 18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п. 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5)

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як встановлено судом з матеріалів справи, державна реєстрація ВАТ «Укренерготеплоізолювання» припинена за судовим рішенням.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 ( 637-93-п ) (із змінами), пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 N121 ( 121/2001 ) (із змінами), правлінням Пенсійного фонду України прийнято постанову №18-1 від 10.11.2006 року, якою затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі Порядок №18-1)

Згідно з п. Порядку №18-1,цей Порядок визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Пунктом 2 Порядку №18-1 встановлено, що дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України ( 36-2003-п ), на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, а також на осіб, яким призначено пенсію до набрання чинності цим Порядком (далі - робота, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років).

Відповідно до п. 3 Порядку 18-1, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).

Для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи:1) заяву про підтвердження стажу роботи;2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку;4) документи, видані архівними установами, зокрема:а) довідку про заробітну плату;б) копії документів про проведення атестації робочих місць;в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. (п. 11 Порядку №18-1).

Як встановлено судом, відповідно до довідки 198-а від 23.11.1999 року позивач в період з 10.08.1987 року (наказ №501 від 10.08.1987 року) по 04.09.1989 року (наказ №439 від 04.09.1989 року) працювала ізолювальником по термоізоляції повний робочий день на електротеплових станціях. Зазначена робота надає право ОСОБА_1 право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі Списку №2, розділу ХХVII, 2290000а-12531 «Ізолювальники на термоізоляції, в тому числі зайняті на ремонті та виготовленніобладнання», затвердженого Постановою КМУ №162 від 11.03.1994 року.

Згідно з довідки №198 від 23.11.1999 року позивач в період з 01.07.1991 року (наказ №594 від 01.07.1991 року) по 28.10.1998 року (наказ №179 від 28.10.1998 року) працювала ізолювальником по термоізоляції повний робочий день на електротеплових станціях. Зазначена робота надає право ОСОБА_1 право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі Списку №2, розділу ХХVII, 2290000а-12531 «Ізолювальники на термоізоляції, в тому числі зайняті на ремонті та виготовленні обладнання», затвердженого Постановою КМУ №162 від 11.03.1994 року. Наказ щодо атестації робочих №114 від 24.12.1997 року.

Відповідно до п. З Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показниківпри обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.112005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботі особи.

Згідно з розділу XXIX Списку № 2, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, що діяв до 01.01.1992 року, правом на пільгову пенсію користуються ізолювальники, які були зайняті на будівництві нових промислових, енергетичних, гідротехнічних, дорожньо-мостових, транспорту та зв`язку, житлових і культурно-побутових споруд.

Відповідно до розділу XXVII «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів» Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 право на пільгове пенсійне забезпечення мають: ізолювальники, ізолювальники на термоізоляції, у тому числі зайняті наремонті і виготовленні устаткування.

Як встановлено судом, позивач в оскаржувані періоди з 10.08.1987 року по 04.09.1989 року, з 01.07.1991 року по 31.12.1991 року, з 22.08.1992 року по 23.12.1993 року, з 01.11.1994 року по 28.11.1998 року працювала в ВАТ «Укренерготеплоізолювання» працювала на посаді ізолювальником на термоізоляції.

При цьому, в трудовій книжці позивача відсутні відомості щодо того, що остання на займаній посаді працювала повний робочий день в шкідливих умовах.

Проте, пільговими довідками №198 та №198-а від 23.11.1999 року підтверджено, що посада позивача, яку ОСОБА_1 обіймала в оскаржуваних періодах, дає останній право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, при цьому, в вказаних довідках зазначений характер виконуваних робіт та, що позивач працювала повний робочий день, як це передбачено чинним законодавством. Також, відповідно до наказу №114 від 24.12.1997 року підприємством проведено атестацію робочих, посаду позивача -ізолювальник атестовано за Списком №2.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на те, що оскаржувані періоди немає можливості зарахувати до пільгового стажу, так як в трудовій книжці позивача відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах є безпідставними.

Суд зазначає, що наявність недоліків щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахування стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна позиція кореспондується Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а (адміністративне провадження № К/9901/2310/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, посилання відповідача щодо того, що відомості нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за 1987-1989, 1991, 1995-1998 роки виявлені не були, оскільки особові рахунки на зберігання до архіву не надходили, не можуть бути підставою для не зарахування зазначених періодів до пільгового стажу, оскільки вонисуперечать основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 10.08.1987 року по 04.09.1989 року, з 01.07.1991 року по 31.12.1991 року, з 22.08.1992 року по 23.12.1993 року, з 01.11.1994 року по 28.11.1998 року повинні бути зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2, а тому рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №3 від 06.05.2019 року підлягає скасуванню в частині щодо не зарахування вказаних періодів роботи ОСОБА_1 .

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1ст. 77 КАС України, закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003 №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 768,10 грн., сплата яких підтверджується квитанцією 0.0..1 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській про визнання протиправним та скасувати рішення; зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 06.05.2019 року №3 комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії по Списку №2, періоди роботи з 10.08.1987 року по 04.09.1989 року, з 01.07.1991 року по 31.12.1991 року, з 22.08.1992 року по 23.12.1993 року, з 01.11.1994 року по 28.11.1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.08.1987 року по 04.09.1989 року, з 01.07.1991 року по 31.12.1991 року, з 22.08.1992 року по 23.12.1993 року, з 01.11.1994 року по 28.11.1998 року, до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії по Списку №2, відповідно до п. «б» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,10 грн.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Горбалінський