Справа № 520/6479/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

03 вересня 2019 р. № 520/6479/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського міського голови ОСОБА_2 , спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни, начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича, спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни, начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича щодо неналежного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року;

- зобов`язати Ізюмського міського голову ОСОБА_3 Віталійовича розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року та прийняти рішення по суті звернення громадянина;

- стягнути з Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича, спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни, начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що тривалий період часу відносно нього органами місцевого самоврядування приймаються незаконні та протиправні рішення, що підтверджується судовими рішеннями у справах №623/2330/15-ц, №820/5134/17. З огляду на вказане, 10.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховної Ради України та окремих народних депутатів України із зверненням, в якому порушував питання щодо вдосконалення роботи органу місцевого самоврядування в частини належного дотримання прав та свобод громадянина під час складання проектів рішень та притягнення до відповідальності посадових осіб органу місцевого самоврядування за складання незаконних та неправомірних проектів рішень Ізюмської міської ради, які в подальшому скасовувались в судовому порядку. Звернення позивача було направлено для розгляду до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради та за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 отримав відповідь від 08.04.2019 р. № 760 за підписом Ізюмського міського голови ОСОБА_2 із зазначенням того, що Ізюмська міська рада не порушувала громадянських прав ОСОБА_1 . На думку позивача, така відповідь є неналежним розглядом звернення по суті та зміст такої відповіді прямо суперечить судовим рішенням, що набрали законної сили, та є обов`язковими для органу місцевого самоврядування. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 02.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач Ізюмський міський голова ОСОБА_4 Віталійовича у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що відповідачем у відповідності до норм діючого законодавства було надано позивачу відповідь за наслідками розгляду звернення, що свідчить про недопущення позивачем порушень прав позивача. Також відповідачем вказано, що законодавством передбачено, що питання виконання судових рішень, на які посилається позивач в заяві від 10 грудня 2018 року, здійснюється у порядку передбаченому, зокрема, Законом України про виконавче провадження» та Кодексом адміністративного судочинства України, тому посилання позивача на порушення відповідачем статті 19 Закону України «Про звернення громадян» є невірним тлумаченням чинного законодавства України.

Відповідач начальник юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенко ОСОБА_5 Володимирович у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та виклав правову позицію з приводу позовних вимог позивача аналогічну позиції Ізюмського міського голови.

Також позивачем через канцелярію суду було подано відповідь на відзив із викладенням власної правової позиції, в якій також заявлено клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу адвоката.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 10 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Верховної Ради України Парубія А.В. із зверненням, в якому із викладенням обставин порушення його прав органами місцевого самоврядування, порушував питання щодо вдосконалення роботи органу місцевого самоврядування в частини належного дотримання прав та свобод громадянина під час складання проектів рішень. У зазначеному зверненні позивачем порушено питання виконання усіх необхідних дій стосовно розпуску (дострокового) Ізюмської міської ради у відповідності до ст.78 Закону України «Про місцеве самоврядування», виявлення та притягнення до відповідальності винних у складенні незаконних «проектів рішень» (проекти рішень сесій Ізюмської міської ради складаються та затверджуються підписами посадових осіб Ізюмського виконавчого комітету), які в подальшому стали причиною прийняття незаконних рішень Ізюмською міською радою та порушення прав і свобод позивача.

Судом встановлено, що звернення ОСОБА_1 було направлено для розгляду до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради та за результатами його розгляду позивач отримав відповідь від 08.04.2019 р. № 760 за підписом Ізюмського міського голови ОСОБА_2 та зазначенням виконавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Зі змісту вказаної відповіді вбачається, що за результатами розгляду звернення позивача стосовно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року по справі № 820/5134/17, повідомлено, що Ізюмською міською радою не було допущено порушень громадянських прав ОСОБА_1 . При цьому, вказане зазначено із наведенням обставин виникнення спірних правовідносин стосовно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 року по справі №820/5134/17.

Позивач, вважаючи зазначену відповідь неналежним розглядом його звернення по суті, звернувся до суду з даним позовом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що, на думку позивача, Ізюмський міський голова повинен був в межах Закону України «Про звернення громадян» забезпечити належний розгляд заяви ОСОБА_1 від 10.12.2018 р. по суті та вчинити відповідні дії, направленні на вдосконалення роботи Ізюмської міської ради та притягнення до відповідальності посадових осіб органу місцевого самоврядування, до повноважень яких відноситься складання проектів рішень Ізюмської міської ради та/або перевірка на відповідність законодавству України складених проектів рішень Ізюмської міської ради.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Приписами ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Звернення про надання безоплатної правової допомоги розглядаються в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із положеннями ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до приписів ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.

Скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Як передбачено приписами ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно із положеннями ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Як передбачено приписами стаття 8 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" до основних обов`язки посадових осіб місцевого самоврядування відноситься саме додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування, а також додержання прав та свобод людини і громадянина.

Приписами ст. 23 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" визначено, що особи, винні у порушенні законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, притягуються до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно із законом.

Як передбачено ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" саме міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади: здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; та забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань.

Судом встановлено, що у поданому позивачем зверненні порушено питання стосовно прийняття Ізюмською міською радою протиправних рішень, які було в судовому порядку визнано протиправними, що свідчить, на думку позивача, про необхідність притягнення відповідних осіб до відповідальності. При цьому, позивачем вказано на обставини прийняття Ізюмською міською радою рішення №1788 від 28.08.2018 року, яким повністю проігноровано рішення судів по справах за позовами позивача, та знову відмовлено у позивачу у затвердженні проекту з тих самих підстав, що були вказані у рішенні Ізюмської міської ради №1221 від 28.08.2017 року, яке було в судовому порядку скасовано. Як зазначено позивачем вказані обставини також було встановлено і судом, про що свідчить ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 року у справі №820/5134/17, якою визнано протиправним рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28.08.2018 за №1788 Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 .

Зі змісту наданої позивачу відповіді від 08.04.2019 року №760 вбачається наведення доводів та підстав прийняття рішення 71 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 28.08.2018 за №1788 Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 , можливості перегляду вказаного рішення, а також обставини виникнення конфлікту інтересів у зв`язку із прийняттям Верховним Судом, одним і тим самим складом колегії суддів двох постанов, якими зобов`язано Ізюмську міську раду прийняти рішення щодо передачі земельної ділянки площею 0,0300 га за адресою: АДРЕСА_1 2, цільове призначення: для індивідуального садівництва у власність громадянці ОСОБА_8 та громадянину ОСОБА_1 , що на думку Ізюмської міської ради свідчить про відсутність законодавчо-визначених підстав для надання переваг в наданні у власність земельної ділянки одній з вказаних осіб.

З врахуванням вищевикладеного та з огляду на обставини того, що лист від 08.04.2019 року №760 за підписом голови Ізюмської міської ради не містить в собі зазначення жодних висновків стосовно порушених позивачем у зверненні питань щодо виявлення та притягнення до відповідальності винних у складенні незаконних «проектів рішень» (проекти рішень сесій Ізюмської міської ради складаються та затверджуються підписами посадових осіб Ізюмського виконавчого комітету), які в подальшому стали причиною прийняття незаконних рішень Ізюмською міською радою та порушення прав і свобод позивача.

Таким чином оскільки лист від 08.04.2019 року №760, направлений на адресу позивача за результатами розгляду звернення позивача від 10.12.2018 року, складений за підписом голови Ізюмської міської ради, то у суду наявні підстави вважати, що Ізюмським міським головою ОСОБА_2 допущено протиправну бездіяльність щодо належного та повного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року.

При цьому, доводи відповідачів по справі стосовно того, що питання виконання судових рішень, на які посилається позивач в заяві від 10 грудня 2018 року, здійснюється у порядку передбаченому, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» та Кодексом адміністративного судочинства України, не можуть бути враховані судом, оскільки не свідчать про здійснення відповідачем Ізюмським міським головою ОСОБА_2 належного розгляду звернення позивача, оскільки не стосуються поданого позивачем звернення.

Водночас, суд зазначає, що за Рекомендацією № R (80) 2 комітету державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, з огляду на обставини того, що судовим розглядом справи встановлено обставини допущення Ізюмським міським головою ОСОБА_2 протиправної бездіяльності стосовно здіснення належного розгляду звернення позивача та враховуючи, що розгляд звернення позивача віднесено до повноважень відповідача, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання прийняти рішення по суті звернення ОСОБА_1 .

Отже, з метою всебічного та повного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича, спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни, начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення у адміністративній справі суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на вищевикладену норму діючого законодавства, суд зазначає, що у даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем не буде виконано рішення у даній справі, у зв`язку з чим на даний час відсутні підстави для задоволення вказаного вище клопотання позивача.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також позивачем у наданій до суду відповіді на відзив вказано клопотання про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань судових витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 1560,00 грн.

Положеннями ч. 1, 3 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В той же час, положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз долучених представником позивача до матеріалів справи доказів свідчить, що в обґрунтування заявленого клопотання до суду подано договір №418 про надання правничої допомоги адвоката та інших юридичних послуг від 21.06.2019 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2310, акту здачі-приймання наданих послуг від 21.06.2019 року, квитанцію №MP_AB180788BMA_8192915 від 21.06.2019 року про сплату вартості отриманих послуг адвоката у сумі 1560,00 грн.

Зі змісту наявного в матеріалах справи акту здачі-приймання наданих послуг від 21.06.2019 року вбачається, що згідно договору № 418 про надання правничої допомоги адвоката та інших юридичних послуг від 21 червня 2019 року, виконавцем надані, а замовником прийняті платні юридичні послуги, правнича допомога адвоката, а саме: вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складання від імені ОСОБА_1 позовної заяви до Ізюмського міського голови ОСОБА_2 , спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни, начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - витрачено п`ять годин робочого часу вартість правничої допомоги 1560,00 грн. без ПДВ.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судових витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 1560,00 грн.

Водночас, з огляду на висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, на його користь підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Ізюмського міського голови ОСОБА_4 Віталійовича (пл. Центральна, б. 1, м. Ізюм, Харківської АДРЕСА_3 , 64300), спеціаліста відділу землевпорядкування і ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради Лисенко Ірини Іванівни (пл. Центральна, б. 1, м. Ізюм, Харківської області, 64300), начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Гнатенка Антона Володимировича (пл. Центральна, б. 1, м. Ізюм, Харківської області, 64300) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича щодо неналежного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року.

Зобов`язати Ізюмського міського голову ОСОБА_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 748 (сімсот сорок вісім) грн. 40 грн. та суму витрат на правову допомогу адвоката 1560 (одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмської міської ради (пл. Центральна, б. 1, м. Ізюм, Харківської області, 64300, код ЄДРПОУ - 26201641).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.