Справа № 505/2595/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа №505/2595/16-а

адміністративне провадження №К/9901/13226/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Желєзного І. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області (суддя Нікітішин В. П.) від 27 липня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Танасогло Т. М., судді: Бойко А. В., Яковлєв О. В.) від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Котовського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (далі - Департамент ДАБІ в Одеській області), у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту ДАБІ в Одеській області від 24 червня 2016 року № 461 про визнання позивачки винною у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладення штрафу у сумі 10200,00 грн.

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач під час проведення позапланової перевірки ОСОБА_1 на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому спірна постанова від 24 червня 2016 року № 461 є законною і не підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 липня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У касаційній скарзі зазначається, що суди не надали належної правової оцінки тим обставинам, на які посилається позивачка у своїй позовній заяві. ОСОБА_1 стверджує, що позапланова перевірка була проведена у її відсутність, що є грубим порушенням норм законодавства у сфері містобудування.

21 грудня 2016 року Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження у цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 27 серпня 2019 року прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів установила таке.

15 червня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту ДАБІ в Одеській області Мазуром В. М. (далі - головний інспектор Департаменту ДАБІ в Одеській області Мазур В. М.) на підставі наказу ДАБІ України від 08 вересня 2015 року № 976 та звернення управління архітектури та земельних відносин Подільської міської ради від 18 травня 2016 року № 394 проведено позапланову перевірку ОСОБА_1 на дотримання нею вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Під час цієї перевірки головним інспектором Департаменту ДАБІ в Одеській області Мазуром В. М. установлено, що на прибудинковій земельній ділянці загального користування за адресою АДРЕСА_1 ( до 2016 року - АДРЕСА_1 ) позивачкою виконано будівельні роботи з прибудовою приміщення до багатоквартирного трьох-поверхового житлового будинку без дозвільних документів на виконання будівельних робіт та без документів, які посвідчують право власності чи користування на дану земельну ділянку, чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI).

За результатами перевірки складено акт від 15 червня 2016 року та протокол про адміністративне правопорушення від 15 червня 2016 року.

24 червня 2016 року на підставі вище вказаних протоколу та акту перевірки головним інспектором будівельного нагляду Мазур В. М. винесено постанову № 461 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200,00 грн.

Не погодившись з такою постановою, позивачка звернулася до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судового рішення апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 липня 2016 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року відповідають зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Департаменту ДАБІ в Одеській області у спірних правовідносинах та порядок їх реалізації визначаються, зокрема, Законом № 3038-VI та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553).

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону № 3038-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом: контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.

Частиною 1 ст. 41 Закону № 3038 державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно п. 5 Порядку № 553 установлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. При цьому позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки, зокрема, є: (…) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів (…).

Як убачається з матеріалів справи, позапланова перевірка щодо дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності була проведена на підставі наказу ДАБІ України від 08 вересня 2015 року № 976 та звернення управління архітектури та земельних відносин Подільської міської ради від 18 травня 2016 року № 394.

Під час цієї перевірки відповідачем установлено, що на вказаній вище прибудинковій земельній ділянці загального користування ОСОБА_1 виконано будівельні роботи з прибудовою приміщення до багатоквартирного трьохповерхового житлового будинку без дозвільних документів на виконання будівельних робіт та без документів, які посвідчують право власності чи користування на дану земельну ділянку.

Частиною 1 ст. 34 Закону № 3038 установлено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

За приписами ч. 2 ст. 34 цього Закону передбачено, що зазначені у ч. 1 цієї статті документи, які надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону № 3038 реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об`єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву та касаційну скаргу, ОСОБА_1 стверджує, що на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваної постанови, у неї існували всі необхідні дозвільні документи на початок виконання будівельних робіт, а тому відсутні підстави для визнання її винною у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 96 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що вказані вище доводи скаржниці є необґрунтованими, оскільки ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду цієї справи у судовому засіданні позивачкою не було надано належним чином оформлені документи, які б підтверджували здійснення нею будівельних робіт (реконструкції) житлової квартири з прибудовою побутового приміщення з своєчасним повідомленням відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю про початок виконання будівельних робіт. Крім того, у матеріалах справи відсутні й докази, які посвідчують право власності чи користування ОСОБА_1 на дану земельну ділянку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачкою були порушені вимоги ч. 1 ст. 34 Закону № 3038, оскільки вона не мала права виконувати будівельні роботи без звернення до відповідача з повідомленням про початок виконання таких робіт.

Стосовно посилання ОСОБА_1 на порушення відповідачем порядку проведення позапланової перевірки, а саме здійснення перевірки у її відсутності, без дослідження усіх наявних документів, які підтверджують правомірність початку будівництва даної прибудови, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як убачається з матеріалів справи, а саме: акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 червня 2016 року, перевірка проводилася у присутності ОСОБА_1 , підтвердженням цього є її особистий підпис в даному акті.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачці було також відомо про розгляд справи про адміністративне правопорушення, яке відбулося 24 червня 2016 року о 10 годині 00 хвилин, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення міститься дана інформація, також наявний її особистий підпис.

Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженнями судів попередніх інстанцій про необґрунтованість та безпідставність вказаних вище доводів скаржниці, а тому відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови Департаменту ДАБІ в Одеській області від 24 червня 2016 року № 461.

Що стосується правомірності застосування до позивачки адміністративного стягнення у виді штрафу за порушення нею вимог ч. 8 ст. 96 КУпАП, колегія суддів зазначає слідуюче.

Згідно ч. 6 ст. 96 КУпАП виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такій декларації, вчинені щодо об`єктів I категорії складності, - тягнуть за собою накладення штрафу від трьохсот п`ятдесяти до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 8 ст. 96 КупАП діяння, передбачені ч. 6 цієї статті, вчинені щодо об`єктів III категорії складності, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідачем накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 10200,00 грн правомірно та обґрунтовано, у відповідності до норм чинного законодавства.

Інших доводів та доказів, аніж ті, які були оцінені апеляційний судом, касаційна скарга не містить.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Котовський міськрайонний суд Одеської області та Одеський апеляційний адміністративний суд дійшли обґрунтованого висновку про правомірність спірної постанови Департаменту ДАБІ в Одеській області від 24 червня 2016 року № 461 про накладення штрафу на ОСОБА_1 за порушення нею законодавства у сфері містобудування, оскільки ця постанова прийнята на законних підставах, з дотриманням встановленої процедури та у межах наданих повноважень.

За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд касаційної інстанції у своєму рішенні також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 липня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді: А. А. Єзеров

І. В. Желєзного