Справа № 120/2201/19-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 вересня 2019 р. Справа № 120/2201/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши в письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (, адреса: вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222)

про: визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (, адреса: вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 29.03.2019 року на 28 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області прийнято рішення № 21.3 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,3745 га, що перебуває у власності ОСОБА_1 , зі зміною її цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в межах селища Березина Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер :01:003:0093 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, з метою його скасування та зобов`язання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.07.2019 року на адресу суду від представника Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що підпунктом "б" пункту 15 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України передбачено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами". Відтак, на думку відповідача, відповідно до пункту 6 статті 186-1 Земельного кодексу України та враховуючи законодавчу заборону на зміну цільового призначення даної категорії земель, позивачу правомірно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Однак, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження виконання вимог вказаних норм.

Так, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року витребувано з Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області та зобов`язати надати суду у строк до 30.08.2019 року належним чином засвідчені копії всіх документів, на підставі яких Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області відмовила позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

28.08.2019 року на адресу суду від представника Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області надійшли належним чином завірена копія розпорядження Вінницької районної державної адміністрації № 285 від 14.04.2003 року про передачу у власність земельних часток (паїв) із земель колективної власності членам СВАТ «Вінницьке облплемпідприємство» на території Якушинецької сільської ради.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2018 року, індексний номер: 136750577, земельна ділянка, площею: 0,3745 га з кадастровим номером: :01:003:0093 , на підставі договору купівлі-продажу № 140 від 06.09.2018 року, є власністю ОСОБА_1 . Цільове призначення указаної ділянки, відповідно до правовстановлюючих документів - "для ведення особистого селянського господарства"

Позивач звернувся із заявою до Директора ТОВ "ЮЗС "Альянс" про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0093 , загальною площею 0,3745 га цільове призначення якої змінюється із ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Якушинецької сільської ради, в межах с. Якушинці, Вінницького району, Вінницької області.

На замовлення позивача, проектною організацією, розроблено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

Згідно висновку відділу містобудування та архітектури Вінницької районної державної адміністрації про погодження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки на території Якушинецької сільської ради № 03-03-216 від 24.10.2018 року встановлено, що частина вищезазначеної земельної ділянки знаходиться в межах "червоних ліній" вулиці.

За змістом висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 1277/82-19 від 13.02.2019 року проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 цільове призначення якої змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Якушинецької сільської ради, в межах с. Якушинці, Вінницького району, Вінницької області, відповідає вимогам земельного законодавства України та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам та погоджується.

Отримавши висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач звернувся до органу уповноваженого приймати рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки з заявою про затвердження відповідного проекту.

Розглянувши заяву та відповідний проект землеустрою Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області вирішила відмовити у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною їх цільового призначення, що перебуває у власності ОСОБА_1 .

У своїй відмові, оформленої рішенням № 21.3 від 29.03.2019 року, відповідач посилається на законодавчу заборону зміни цільового призначення даної категорії земель, передбачену абзацом першим підпункту «б» пункту 15 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням 28 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради сільської ради Вінницького району Вінницької області від 29.03.2019 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Згідно зі статтею 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно частини 1 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (частина перша статті 22 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Стаття перша Закону України від 22.05.2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 3 статті 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться:

- щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою;

- щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з частинами 4, 5 статті 186-1 Земельного кодексу України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (абзац 1 частини 6 статті 186-1 Земельного кодексу України).

Частиною восьмою статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Як вбачається з оскаржуваної відмови, викладеної в рішенні № 21.3 від 29.03.2019 року, відповідач посилається на те, що зміна цільового призначення земельної ділянки, що належить позивачу не допускається у зв`язку із законодавчою забороною, встановленою пунктом 15 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, на зміну цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, для ведення особистого селянського господарства, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до підпункту "б" пункту 15 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) До набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину,обміну (міни) відповідно до частини другої статті 371 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Викладене свідчить про те, що коли земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства надана за рахунок земельного паю (шляхом виділення в натурі), цільове призначення такої земельної ділянки не може змінюватися. Якщо ж дана земельна ділянка набута з інших підстав її цільове призначення може бути змінено.

Так, частиною першою статті 81 Земельного кодексу України визначені способи набуття громадянами України права власності на земельні ділянки, якими є: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

При цьому, право власності на земельну ділянку площею: 0,3745 га з кадастровим номером: :01:003:0093 , позивач набув за договором купівлі-продажу № 140 від 06.09.2018 року, а не шляхом виділення такої ділянки в натурі (на місцевості) як власнику земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства.

Як вже зазначено вище, згідно з положеннями Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, при цьому відмовляючи у зміні цільового призначення земельної ділянки, відповідач має навести вичерпний перелік підстав для відмови.

Проте, наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні підстави не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, що свідчить про те, що таке рішення прийняте відповідачем не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підлягає скасуванню.

Разом із тим, суд не приймає до розгляду відзив на позовну заяву, поданий представником Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, оскільки при подачі відзиву не було дотримано вимог статті 162 КАС України.

Також, згідно наданої відповідачем копії розпорядження Вінницької районної державної адміністрації № 285 від 14.04.2003 року про передачу у власність земельних часток (паїв) із земель колективної власності членам СВАТ «Вінницьке облплемпідприємство» на території Якушинецької сільської ради, судом не встановлено, що земельна ділянка виділялася позивачу або ОСОБА_2 в натурі як власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства.

Відтак, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у даній частині.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд зазначає наступне.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом другим, десятим часини 2 статті 245 КАС України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 року в справі № 816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З системного аналізу вказаних норм Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, в якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення (постанови), має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

За правовою позицією Конституційного суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах (рішення КСУ від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 та від 02.11.2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії, слід додатково звернути увагу на судові рішення Європейського суду з прав людини, а саме: Волохи проти України, Свято-Михайлівська Парафія проти України, Гасан і Чауш проти Болгарії, Броньовський проти Польщі, Гавенда проти Польщі, Аманн проти Швейцарії, Олссон проти Швеції, в яких суд дійшов висновку, що вразі зловживання суб`єкта владних повноважень своїм правом та обов`язком, суд для належного та ефективного судового захисту прав та інтересів особи, має право постановити судове рішення, яким зобов`язати суб`єкта владних повноважень на вчинення конкретних дій.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.04.2018 року у справі за № 820/4757/17 (провадження за № К/9901/27437/18) та постанові від 24.07.2018 року у справі за № 806/2254/15 (провадження за № К/9901/6170/18).

У рішенні від 20.10.2011 року Рисовський проти України ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, враховуючи протиправність відмови суб`єкта владних повноважень у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється, з огляду на наявність у суду права при задоволенні вимог адміністративного позову прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчити певні дії, суд дійшов висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених прав, який може бути застосований при прийнятті рішення у даній адміністративній справі.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення в порядку статті 77 КАС України, а відтак, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню частково за рахунок бюджетних асигнувань Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області № 21.3 від 29.03.2019 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Якушинецьку сільську раду Вінницького району Вінницької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,3745 га з кадастровим номером :01:003:0093 , що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , цільове призначення якої змінюється з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на території Якушинецької сільської ради, в межах населеного пункту с. Березина, Вінницького району, Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду в сумі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області (, адреса: вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 04.09.2019

Суддя Чернюк Алла Юріївна