Справа № 140/2300/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2300/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ) про визнання відмови щодо зарахування періодів роботи з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» до страхового та пільгового стажу для перерахунку пенсії за віком згідно зі ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» протиправною, зобов`язання зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» та перерахувати пенсію за віком на підставі ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з дати виникнення такого права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI (далі - Закон №345-VI), розглянувши яку ГУ ПФУ відмовило у перерахунку, оскільки Відокремлений підрозділ «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» (далі - ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля») не сплатило за позивача єдиний соціальний внесок за періоди з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки страхувальник (роботодавець) ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за вказаний період щомісячно здійснював відрахування страхових внесків із заробітної плати позивача та сплачував страхові внески за нього, а факт не зарахування сум страхових внесків, сплачених із заробітної плати позивача, на банківський рахунок Пенсійного фонду за відсутності його вини, не є підставою для відмови у зарахуванні до спеціального страхового стажу вказаного періоду роботи позивача.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-1а).

У відзиві на позов (а.с.134-140) відповідач його вимог не визнав та просить відмовити в його задоволенні з підстав правомірності відмови у перерахунку пенсії у зв`язку із відсутністю інформації про сплату ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» страхових внесків за спірний період. Крім того, вказує, що тільки при сплаті страхувальником страхових внесків може розглядатись питання право позивача на перерахунок із застосуванням розміру, передбаченого Законом №345-VI.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є працюючим пенсіонером, перебуває на обліку в Нововолинському ОУПФУ та отримує пенсію за віком на пільгових умовах.

З 04.09.2018 року по теперішній час ОСОБА_1 працює у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» електрослюсарем підземним 3-го розряду, з повним робочим днем під землею, по строковому трудовому договору, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.8).

05.06.2019 позивач звернувся до Нововолинського ОУПФУ із заявою про перерахунок пенсії згідно із Законом №345-VI (а.с.9).

На звернення позивача ГУ ПФУ листом від 18.06.2019 №7090/02-39 (а.с.10) повідомило, що підстав для проведення позивачу перерахунку розміру пенсії за віком згідно Закону №345-VI немає через відсутність необхідного 15-річного пільгового стажу.

04.07.2019 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії згідно із Законом №345-VI, додавши до даної заяви копію трудової книжки та оригінал довідки про доходи №203, виданої ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 24.06.2019 (а.с.11). При цьому також заповнив відповідний бланк заяви про перерахунок пенсії (а.с.12).

У відповідь на вказану заяву відповідач надіслав лист від 15.07.2019 №684/П-01, в якому зазначив, що для зарахування до страхового стажу періоду з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 при обчисленні розміру пенсії немає підстав. Зарахування до страхового стажу згаданого періоду роботи можливе за умови повної сплати страхових внесків роботодавцем та відображення їх у системі персоніфікованого обліку. Стосовно призначення пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», то цим Законом визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Оскільки, у позивача відсутній необхідний пільговий шахтарський стаж роботи - 15 років, на нього не поширюються норми Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (а.с.13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

працюючий пенсіонер - особа, якій призначено пенсію та яка є застрахованою відповідно до пунктів 1 - 7, 11 - 13 частини першої статті 11 цього Закону;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За приписами частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (з наступними змінами та доповненнями) за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу для перерахунку пенсії періоду роботи позивача з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 04.09.2018 по даний час працює у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» електрослюсарем підземним 3-го розряду, з повним робочим днем під землею, по строковому трудовому договору (а.с.8).

Разом з тим, довідками ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 24.06.2019 №203 (а.с.14), від 14.08.2019 №262 (а.с.142) підтверджується та обставина, що позивачу за період роботи з 01.09.2018 по 30.05.2019 була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку нараховано ЄСВ, який сплачений за періоди вересень-листопад 2018 та січень-квітень 2019.

ОСОБА_1 за період з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 був включений до поданої ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» звітності «Про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», про що зазначено у листі Головного управління ДФС у Волинській області від 07.08.2019 №25807/10/03-20-56-13 (а.с.27).

При цьому, судом встановлено, що відсутність за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків обумовлена тим, що у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» наявний борг по єдиному внеску, про що вказується у листі Головного управління ДФС у Волинській області від 07.08.2019 №25807/10/03-20-56-13 (а.с.27), тому зарахування поточних платежів відбувалося в рахунок погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення.

Таким чином, оскільки з наявних у справі письмових доказів вбачається, що в період з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового та пільгового стажу позивача вказаний період його роботи.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи позивача з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 1 Закону №345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Статтею 8 Закону №345-VI передбачено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Отже, основною умовою для встановлення мінімального розміру пенсії шахтарям, передбаченого статтею 8 Закону №345-VI, є наявність у чоловіків пільгового стажу на підземних роботах не менш як 15 років.

Як слідує з матеріалів пенсійної справи, відділ з питань призначення та перерахунку пенсій №13 (Нововолинськ) ГУ ПФУ 13.06.2019 прийняв рішення про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до норм статті 8 Закону №345-VI у зв`язку з відсутністю необхідного 15-річного пільгового стажу (а.с.121).

У даному рішенні ГУ ПФУ зазначило, що за період роботи з 01.12.2016 по 30.04.2019 у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за даними персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату внесків. У зв`язку з тим відсутні підстави для зарахування до страхового стажу, в тому числі до пільгового стажу період роботи з 01.12.2016 по 30.04.2019 згідно довідки від 03.06.2019 №147.

При цьому довідкою від 03.06.2019 №147 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» (а.с.124-125), підтверджено трудовий стаж позивача за Списком №1 за період з 04.09.2018 по 03.06.2019, а не період з 01.12.2016 по 30.04.2019, як вказується в рішенні ГУ ПФУ від 13.06.2019.

Також у рішенні від 13.06.2019 відповідач зазначив, що відповідно до документів пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 8 місяців 20 днів, пільговий стаж роботи за Списком №1-шахтарі - 14 років 0 місяців 0 днів; Список №1 (згідно рішення суду) - 1 рік 8 місяців 0 днів.

Водночас у листі від 18.06.2019 №7090/02-39 (а.с.10), яким позивача повідомлено про відмову у перерахунку пенсії, відповідач наводить інший розрахунок стажу ОСОБА_1 , зазначаючи, що відповідно до матеріалів пенсійної справи страховий стаж становить 21 рік 8 місяців 20 днів, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком №1-шахтарі - 12 років 9 місяців 15 днів; список №1 (згідно рішення суду) - 1 рік 7 місяців 1 день; навчання за фахом - 1 місяць 1 день.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі №0340/1381/18, яке набрало законної сили (а.с.107-114), позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Нововолинського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Нововолинсько-Іваничівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 07.03.2018 року. Зобов`язано Нововолинсько-Іваничівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.04.2016 року по 01.11.2017 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, з врахуванням вказаного страхового стажу, з дати виникнення такого права.

Отже, даним рішенням суду зараховано до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.04.2016 по 01.11.2017, що становить 1 рік 8 місяців.

Разом з тим, у вказаному рішенні суду зазначається про те, що станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах розрахований відповідачем страховий стаж складав 20 років 20 днів, пільговий стаж Списком №1 - 12 років 9 місяців 14 днів, навчання, яке зараховується у пільговий стаж - 4 місяці 14 днів.

Отже, із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що ГУ ПФУ наводить різні розрахунки пільгового стажу позивача, зокрема, за Списком №1 - 12 років 9 місяців 15 днів і 12 років 9 місяців 14 днів; навчання, яке зараховується у пільговий стаж - 1 місяць 1 день і 4 місяці 14 днів; за Списком №1 (згідно рішення суду) - 1 рік 8 місяців і 1 рік 7 місяців 1 день.

Таким чином, відсутність чіткого розрахунку пільгового стажу роботи позивача, із зазначенням періодів роботи, займаної посади та кількості врахованих відповідачем при його розрахунку днів, місяців, років, позбавляє суд можливості перевірити наявність у нього 15-річного пільгового стажу із врахуванням періоду роботи з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 та, як наслідок, права на перерахунок пенсії відповідно до вимог статті 8 Закону №345-VI.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до норм статті 8 Закону №345-VI, оскільки доказів наявності 15-річного пільгового стажу для проведення такого перерахунку (розрахунку пільгового стажу) із врахуванням періодів роботи позивача з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 матеріали справи не містять.

Водночас, суд вважає, що ГУ ПФУ при розгляді заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії безпідставно не зарахувало до страхового та пільгового стажу позивача стаж його роботи з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019, відтак рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №13 (Нововолинськ) ГУ ПФУ від 13.06.2019 прийняте необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, враховуючи приписи статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №13 (Нововолинськ) ГУ ПФУ від 13.06.2019 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до норм статті 8 Закону №345-VI, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії відповідно до норм статті 8 Закону №345-VI.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн, сплачений згідно з квитанцією від 04.07.2019 №0.0..1 (а.с.4).

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу надано суду договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 21.05.2019, укладений між адвокатом Дунець О.Ф. та позивачем ОСОБА_1 (а.с.17), розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги від 23.07.2019 в сумі 2300 грн за оформлення адміністративного позову, у якому наведено кількість затрачених годин 4 години та ціну години роботи адвоката - 575 грн (а.с.15); квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23.07.2019 №11 (а.с.16); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №185 від 25.03.1999 (а.с.18).

Вирішуючи питання обґрунтованості доказів, поданих позивачем на підтвердження понесених судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини третьої, п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права; зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищевикладеного слідує, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При цьому, адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Зазначене передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Водночас, відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, його обґрунтованості з врахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин.

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у додатковій постанові від 06.03.2019 року по справі №922/1163/18.

При цьому, суд зазначає, що оскільки договір про надання правової допомоги фактично є договором про надання послуг, то до останнього застосовуються вимоги та положення Цивільного кодексу України, що застосовуються до договору про надання про надання послуг.

За договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання.

З поданого суду договору про надання правничої допомоги від 21.05.2019 вбачається, що він містить визначений адвокатом обсяг правничої допомоги (витребування необхідних документів, оформлення відповідного адміністративного позову), однак щодо умов оплати вказано, що оплата послуг адвоката проводиться за домовленістю сторін.

При цьому зі змісту договору не можливо встановити порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати та інші умови щодо оплати послуг адвоката.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що суд позбавлений об`єктивної можливості пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару у зазначеному в розрахунку розмірі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на вказане, суд також враховує те, що дана справа є справою незначної складності, а з огляду на той факт, що в позовній заяві позивач просить стягнути витрати на правову допомогу з Нововолинсько-Іваничівського ОУПФУ, при цьому зазначаючи відповідача ГУ ПФУ у Волинській області, то слід дійти висновку, що підготовка позовної заяви не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже адвокат був обізнаним щодо нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Крім того, суд зазначає, що адвокат при підготовці позову не врахував встановлених судом обставин справи, що призвело до часткового задоволення позову, а тому розмір витрат адвоката в сумі 2300 грн не може вважатись обґрунтованим та співмірним з обсягом наданих послуг.

За таких обставин та враховуючи заперечення іншої сторони, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про розподіл судових витрат є очевидно необґрунтованим, оскільки розглядувана справа є незначної складності, а подані суду докази не підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну допомогу адвоката в сумі 2300 грн.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області у користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №13 (Нововолинськ) Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 13 червня 2019 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до норм статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 04.09.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 30.04.2019 у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком згідно зі статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22в, ідентифікаційний код 13358826) судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій