Справа № 500/807/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року № 857/6552/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Святецького В.В.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі №500/807/19 (суддя Мартиць О.І., рішення ухвалене о 12/56 год, м.Тернопіль, повний текст складено 03 червня 2019 року) за його позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

05.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі Головне управління, ДФС відповідно) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 13.11.2018 №Ф-5802-54 (далі Вимога).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права, зазначає, що 13.01.2019 ним отримано оскаржувану Вимогу, яку вважає протиправною, тому що ним не узгоджувалось із податковим органом суми котра є недоїмкою, крім того відповідачем не надано акту перевірки із викладенням обставин та фактів, а також розрахунків щодо суми недоїмки у розмірі 15819,54 грн. Також у Вимозі не вказано яку частину із суми вимоги становить недоїмка, а яку - штраф і пеня. Наголошує, що йому не направлялось жодних вимог щодо необхідності сплати боргу за період з 01.01.2017 по січень 2019 року, відтак сума щодо сплатити податкового боргу у розмірі 15819,54 грн є неузгодженою, оскільки податкові вимоги за періоди оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) у 2017-2018 роках позивач не отримував, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у нього податкового боргу (недоїмки).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головне управління в судове засідання не надіслало свого представника, про дату час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належно повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до інформаційних баз даних ОСОБА_1 перебував на податковому обліку в Тернопільській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління (далі ОДПІ) як фізична особа-підприємець (далі ФОП) з 30.08.2007 по 03.01.2019 йому правомірно сформовано спірну Вимогу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач зареєстрований виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 30.08.2007, як ФОП, з 30.08.2007 перебуває на податковому обліку у відповідача. Основним видом його діяльності є: Код КВЕД 63.40.0 «Організація перевезення вантажів» та 64.12.0 «Кур`єрська діяльність». 03.01.2019 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП за №1009346 (а.с.34-35).

13.11.2018 Головним управлінням на підставі даних інтегрованої картки сформовано Вимогу на суму 15819,54 грн. Вказану Вимогу ОСОБА_1 отримав 13.01.2019 (а.с.6).

Не погодившись із отриманою Вимогою позивач скористався правом адміністративного оскарження та 22.01.2019 подав до ДФС скаргу на Вимогу, яка зареєстрована 23.01.2019 вх.№951/ФОП (а.с.7-9).

За результатами розгляду скарги 20.02.2019 ДФС прийнято рішення №8385/6/99-99-11-05-02-25, яким Вимогу залишено без змін, а скаргу без задоволення (далі Рішення; а.с.10-12).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон).

Дія Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 7 Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7 Закону).

Згідно пункту 5 частини першої статті 1 Закону мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, установлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Мінімальна заробітна плата у 2017 році відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 - 3200 грн.

У 2018 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01.01.2018 - 3723 грн згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Згідно з нормами частини п`ятої статті 8 Закону єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За даними інтегрованої картки платника позивачем станом на 31.10.2018 року не сплачено єдиний внесок у сумі 15819,54 грн:

- станом на 09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за 2017 рік у розмірі 8448 грн (704 грн (мінімальний розмір єдиного внеску в період з 01.01.2017 по 01.01.2018) х 12 місяців);

- станом на 31.10.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за три квартали 2018 року у розмірі 7371,54 грн (819,06 грн. (мінімальний розмір єдиного в період з 01.01.2018 по 01.01.2019) х 9 місяців).

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини четвертої статті 25 Закону).

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

З матеріалів справи видно та це не заперечується сторонами, що оскаржувана Вимога отримана позивачем 13.01.2019, 22.01.2019 останнім в межах десяти календарних днів за днем отримання Вимоги подано до ДФС скаргу, що зареєстрована у контролюючому органі 23.01.2019 за наслідками розгляду якої ДФС прийнято відповідне Рішення.

Відтак, скаржником вчинялися дії щодо узгодження спірної Вимоги в адміністративному порядку.

Положеннями абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону передбачено, що у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції за якими неотримання ФОП доходу в період перебування позивача на податковому обліку, як ФОП навіть за умови фактичного нездійснення підприємницької діяльності та не отримання доходу не звільняє платника єдиного внеску від сплати такого у мінімальному розмірі, який і встановлений оскаржуваною Вимогою.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 29 серпня 2019 року.