Справа № 160/3414/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

05 серпня 2019 року Справа № 160/3414/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судці Жукової Є.О.,
при секретарі судового засідання Рубані А.М.,
представника відповідача Лейченко І.М.
16.04.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суд надійшла позовна заява Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування, а саме: припису №ДН2241/261/АВ/П від 13.12.2018 р.; постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/ІП-ФС/876 від 26.12.2018 р.; постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/МГ-ФС/877 від 26.12.2018 р.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами проведеного інспекційного відвідування, посадовими особами Держпраці складено акт про виявлені під час перевірки порушення, та винесено припис №ДН2241/261/АВ/П від 13.12.2018 р., крім того, на підставі акту інспекційного відвідування №ДН2241/261/АВ від 06.12.2018р., уповноваженою посадовою особою Відповідача було складено постанови про накладення штрафу №ДН2241/261/АВ/ІП-ФС/876 від 26.12.2018р. та №ДН2241/261/АВ/МГ-ФС/877 від 26.12.2018р. позивач вважає, що вказані спірні припис та постанови про накладення штрафу винесені необґрунтовано та безпідставно, оскільки будь-які порушення в діях позивача відсутні, що також підтверджується постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16.01.2019 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за матеріалами, що надійшли від Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області про притягнення директора КБС НАН України ОСОБА_1 до відповідальності передбаченої ч.1 ст.41 КупАП- у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року провадження у справі за №160/3414/19 було відкрито та призначено до судового розгляду у порядку підготовчого провадження, за правилами загального позовного провадження.
Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачений законодавством України. Прийняті рішення є законними, обґрунтованими та відповідають вимогам закону. Проведене невиїзне інспектування позивача здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та з належним дотриманням прав позивача.
В судовому засіданні, призначеному на 27.05.2019 р., судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважні представники сторін не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті, та здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 27.05.2019 р.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що керуючись Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, управлінням з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, на підставі звернення працівника на Урядову гарячу лінію від 09.11.2018 №ЛА-8716253 (вх. № 1639 від 12.11.2018 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області) щодо порушення стосовно нього законодавства про працю, згідно з наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 28.11.2018 № 1080-1, направлення від 30.11.2018 № 362 проведено позаплановий захід - інспекційне відвідування дотримання вимог законодавства про працю з питань повноти нарахування та виплати остаточного розрахунку адміністрацією КРИВОРІЗЬКОГО БОТАНІЧНОГО САДУ НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ НАУК УКРАЇНИ (далі - КБС НАН України, Підприємство).
У ході інспекційного відвідування та відповідно до наданих документів адміністрацією КБС НАН України з`ясовано наступне.
ОСОБА_2 була прийнята до КБС НАН України на посаду бухгалтера з 17.11.2016 на підставі особистої заяви та відповідно до наказу від 16.11.2016 № 50к. Статус одинокої матері, яка виховує дитину без батька у зв`язку з розлученням підтвердила у 2017 році, надавши до адміністрації КБС НАН України необхідні документи, а саме: свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про розірвання шлюбу та довідку з дошкільного закладу про те, що батько дитини не бере участі у вихованні та навчанні дитини. Відповідно до наказу від
17.10.2017 № 72-в ОСОБА_2 було надано додаткову соціальну відпустку на 10 календарних днів з 18.10.2017 по 27.10.2017.
ОСОБА_2 звільнено з посади на підставі особистої заяви відповідно до наказу про звільнення від 12.06.2018 №38/к. Додаткову соціальну відпустку за 2018 рік вона не використала, компенсації за неї не отримала, натомість отримала довідку про те. що у 2018 році не використала на КБС НАН України вищезазначену відпустку. Відповідно до пояснення адміністрації КБС НАН України від 04.12.2018 №348, компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку, як «одинока мати, яка виховує дитину без батька» працівниця не отримала у зв`язку тим, що документи, які б підтвердили її статус «одинокої матері» на момент звільнення не було поновлено.
За результатами проведеного інспекційного відвідування, Інспектором праці Кістень Юлією Василівною складено акт Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2241/261/АВ від 06.12.2018р., яким зазначено, що КБС НАН України порушено вимоги ч.1 ст.83, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України, ст.12 ЗУ «Про оплату праці» та не нарахована і не виплачена компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку, як одинокій матері, ОСОБА_2 , при її звільненні.
КБС НАН України з висновками інспектора, викладеними в акті, не погодився та надав зауваження до акту №356 від 11.12.2018 р.
13.12.2018р. інспектором Кістень Ю.В. було надано відповідь на зауваження КБС НАН України за №808 та припис про усунення виявлених порушень №ДН2241/261/АВ/П від 13.12.2018р.
Не погоджуючись із приписом, позивач подав скаргу на припис №372 від 21.12.2018 р.
Рішенням першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області І. Осадчого від 08.01.2019р. про розгляд скарги Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України на припис головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Кістень Ю.В. від 13.12.2018р. №ДН2241/261/АВ/П скаргу Криворізького ботанічного саду залишено без задоволення.

Не погоджуючись в зазначеним рішенням, Позивач звернувся зі скаргою № 23 від 21.01.2019 р. до Держпраці.

22 березня 2019 року Позивачем отримано відповідь першого заступника голови Держпраці, який у листі №1363/3/4.3-ДП- 19 від 18.02.2019 р. повідомив про відсутність підстав для скасування припису.

На підставі Акту та у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 Головним управлінням винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.12.2018 року № ДН2241/261/АВ/МГ-ФС/877. Вказаною Постановою відповідно до пп. 54 п. 4 Положення про державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 та на підставі абз.4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф на Позивача розмірі 37230,00 гривень.

Крім того, на підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 01.06.2018 року № ДН2241/261/АВ/ІП-ФС/876. Вказаною Постановою відповідно до пп. 54 п. 4 Положення про державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 та на підставі абз.8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф на Позивача розмірі 3723,00 гривень.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваних рішень звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295.

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Як встановлено судом, Головним управлінням Держпраці в Дніпропетровській області, на підставі звернення працівника на Урядову гарячу лінію від 09.11.2018 №ЛА-8716253 (вх. № 1639 від 12.11.2018 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області) щодо порушення стосовно нього законодавства про працю, згідно з наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 28.11.2018 № 1080-1, направлення від 30.11.2018 № 362 проведено позаплановий захід - інспекційне відвідування дотримання вимог законодавства про працю з питань повноти нарахування та виплати остаточного розрахунку адміністрацією КБС НАН України, за підсумками якого складено акт Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2241/261/АВ від 06.12.2018р.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 74 Кодексу законів про працю України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Частиною 1 ст. 75 КЗпП України передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

В силу ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину.

Державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, а також регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 182-1 КЗпП України, відповідно до якої додатково встановлено, що зазначена відпустка надається понад щорічні відпустки, передбачені статтями 75 і 76 цього Кодексу, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переноситься на інший період або продовжується у порядку, визначеному статтею 80 цього Кодексу.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визнано, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Пункт 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька.

На виконання доручення Прем`єр-міністра України було дано роз`яснення стосовно неузгодженості деяких норм трудового законодавства листом Міністерства праці та соціальної політики України від 26 липня 2010 року №2650/0/10-10/13, яким встановлено наступне.

Оскільки пункт 5 частин тринадцятої статті 10 Закону України "Про відпустки" визначає одиноку матір як таку, що виховує дитину без батька, факт змісту (аліментів) для надання відпустки значення не має.

Відтак, право на додаткову відпустку мають наступні одинокі матері: жінка, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, що виховує дитину без батька (у тому числі і розлучена жінка, що виховує дитину без батька).

Якщо жінка дійсно є самотньою матір`ю, тобто не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблений в установленому порядку за її вказівкою, або вдовою, то вона має право на вищезгадану відпустку.

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред`явити жінці, що виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки.

Тому для підтвердження права на вказану відпустку в даному випадку працедавцеві має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Зокрема, такими документами, наприклад, можуть бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією або будь-якою іншою комісією, створеною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому із слів сусідів (за наявності їх підписів в акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка з школи про те, що батько не бере участь у вихованні дитини (не спілкується з учителями, не забирає дитину додому, не бере участь у батьківських зборах) і т. п.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була прийнята до КБС НАН України на посаду бухгалтера з 17.11.2016 на підставі особистої заяви та відповідно до наказу від 16.11.2016 № 50к.

12.06.2018 р. ОСОБА_2 звільнено з посади на підставі особистої заяви відповідно до наказу про звільнення від 12.06.2018 №38/к остаточний розрахунок проведено 13.06.2018 р. у зв`язку з тим, що вона у період з 08.06.2018 по 12.06.2018 перебувала на лікарняному.

У суму виплати заробітної плати при звільненні, яке було здійснено видатковим касовим ордером від 13.06.2018 № 14 входить: заробітна плата за період роботи з 01.06.2018 по 08.06.2018 у сумі 1137,46 грн; оплата лікарняного листка з 08.06.2018 по 12.06.2018 - 569,25 грн; компенсація за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 30 календарних днів - 3665,48 грн.

На підтвердження свого статусу одинокої матері, 13.06.2018 року, тобто вже після звільнення, ОСОБА_2 було надано: довідку № 76 від 29.05.2018 р. з загальноосвітньої школи № 110 про не приймання участі батька дитини у вихованні та акт від 30.03.2018р. з підписами жителів будинку, що дитина дійсно проживає з матір`ю за даною адресою, затверджений майстром та директором управляючої компанії «УЮТ-2011», в якому після підписання мешканцями будинку та затвердження УК «УЮТ-2011» дописано іншими чорнилами інформацію, що батько участі у вихованні дитини не приймає.

Факт надання зазначеної довідки ОСОБА_2 до 13.06.2018 р. в будь-яку іншу дату. Яка передувала даті звільнення останньої, відповідачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до записів, наведених в Журналі вхідної кореспонденції КБС НАН України, копія витягу з якого долучено до матеріалів справи, неможливо встановити, які саме документи надавалися ОСОБА_2 позивачу у визначені в журналі дати.

Також в матеріалах справи міститься постанова Тернівського районного суду від 16.01.2019 р. у справі №215/5887/18, відповідно до тексту якого чітко визначено, що «Статус ОСОБА_2 як жінки, яка виховує дитину без банька є тимчасовим, оскільки батько може в будь-який час виявити бажання брати участь у вихованні дитини».

Зазначена постанова була оскаржена в апеляційному порядку, та відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 11.03.2019 р. набрала законної сили тією ж датою.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особам, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на викладені вище обставини, у суду відсутні підстави для незастосування наведеного вище судового рішення в сенсі встановленої останнім преюдиції щодо тимчасового статусу жінки, яка виховую дитину без банька.

Також, з метою встановлення всіх обставин у справі, відповідно до ст. ст. 76, 81 КАС України, судом було задоволено клопотання відповідача щодо виклику і допиту у якості свідка ОСОБА_2 , як особи звернення якої до відповідача проведення мало наслідком інспекційного відвідування КБС НАН України.

Зазначена особа, була допитана судом у якості свідка.

При цьому, повідомляючи про відомі їй обставини у справі ОСОБА_2 обмежилася посиланням на неприязний характер стосунків, які склалися між нею та керівником позивача, а також повідомила суд, нею були подані всі необхідні документи на підтвердження її статусу» позивачу, проте конкретний перелік наданих документів ОСОБА_2 суду наведено не було, як не було наведено і конкретні дати та час надання позивачу відповідних документів.

Також оцінюючи акт будинкового комітету від 30.03.2018 року, в якому засвідчено директором управляючої компанії «УЮТ-2011» та сусідами факт виховання ОСОБА_2 дитини самостійно, варто наголосити таке. Будинковий комітет не є компетентним органом, який має право з`ясовувати, а тим більше посвідчувати факт участі батьків у вихованні дитини. А інформація про те, що дитина проживає за однією адресою з матір`ю, не дає достатніх підстав стверджувати, що батько не бере участі у її вихованні.

Не можуть вважатись достатньо достовірними і відомості про відсутність участі батька у вихованні дитини, які містяться в наданих навчальними закладами довідках, оскільки дитина не перебувала під наглядом вчителів безперервно. Інформації про те чи спілкувався батько з дитиною в позашкільний час, у святкові та вихідні дні, а також під час канікул довідка із школи не містить. Також довідка не містить інформації, чи повідомлявся батько про дату батьківських зборів, оскільки він проживає за іншою адресою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 затверджено типове положення про комісію з питань захисту прав дитини.

Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема участь одного з батьків у вихованні дитини. Відповідно до п.9 типового положення комісія у межах своєї компетенції приймає рішення, організовує їх виконання.

Таким чином, компетентним органом, який може вирішувати дане питання є колегіальний орган - комісія з питань захисту прав дитини, який приймає відповідне рішення. Такого рішення комісії з питань захисту дитини ОСОБА_2 не надала.

Також, ОСОБА_2 не надавались рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів, а також про ухиляння батька від їх сплати тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку про непідтвердженість факту наявності підстав для надання ОСОБА_2 додаткової відпустки як одинокій матері у вказаний вище період.

Інших доказів на підтвердження правомірності встановлених порушень відповідачем до суду надано не було.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При розгляді в вирішенні даної справи по суті відповідачем суб`єктом владних повноважень було проігноровано ч.2 ст.77 КАС України, відповідно до диспозиції якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, та будь-якими належними, допустимими, достовірними та допустимими доказами в розуміні ст.ст.73-76 КАС України не було доведено правомірного характеру оскаржуваних рішень, як не було спростовано і доводів позивача, покладених в обґрунтування заявленої позовної заяви.

З урахуванням зазначених вище доводів, які були надані позивачем під час судового розгляду справи, суд зазначає, що відповідачем, при винесенні оскаржуваної як припису Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2241/261/АВ/П від 13.12.2018 р.; постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/ІП-ФС/876 від 26.12.2018 р. та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/МГ-ФС/877 від 26.12.2018 р. не було враховано зазначених та встановлених вище по тексту фактів.

Враховуючи викладене вище, встановивши в судовому засіданні факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок винесення відповідачем субєктом владних повноважень припису Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2241/261/АВ/П від 13.12.2018 р.; постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/ІП-ФС/876 від 26.12.2018 р. та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/МГ-ФС/877 від 26.12.2018 р. необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, суд приходить до висновку, що задоволення вимог заявленої позовної заяви за підставами, зазначеними вище та у спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, буде належним засобом щодо поновлення порушених прав позивача в публічно правових відносинах з боку суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення №272 від 15.04.2019 року за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи задоволення позовної заяви Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування припису Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2241/261/АВ/П від 13.12.2018 р.; постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/ІП-ФС/876 від 26.12.2018 р. та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/МГ-ФС/877 від 26.12.2018 р., суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн.).

Керуючись ст.ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України (вул. Маршака, 50, м.Кривий Ріг, 50089) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (вул. Казакова, 3, м.Дніпро, 04107) про визнання протиправними та скасування, а саме: припису №ДН2241/261/АВ/П від 13.12.2018 р.; постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/ІП-ФС/876 від 26.12.2018 р.; постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/МГ-ФС/877 від 26.12.2018 р., - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2241/261/АВ/П від 13.12.2018 р.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВДП-ФС/876 від 26.12.2018 р.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН2241/261/АВ/МГ-ФС/877 від 26.12.2018 р.

Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України з оплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн., 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14 серпня 2019 року.

Суддя Є.О. Жукова