Справа № 200/9340/19-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 р. Справа№200/9340/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2019 року шляхом надіслання поштою позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невключення до страхового стажу, необхідного до розрахунку пенсії, період роботи позивача з 27 грудня 1994 року по 05 березня 1997 року;

- зобов`язати відповідача зробити перерахунок пенсії з використанням при розрахунку періоду страхового стажу роботи з 27 грудня 1994 року по 05 березня 1997 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно не включив до страхового стажу, необхідного до розрахунку пенсії, період роботи позивача з 27 грудня 1994 року по 05 березня 1997 року, запис про який міститься у трудовій книжці та виконаний відповідно до чинного законодавства.

Від відповідача надійшов відзив, у якому він просить відмовити у задоволенні позову, посилається на те, що спірний період роботи не зараховано до загального стажу, оскільки у трудовій книжці позивача виявлено некоректний запис про звільнення.

30 липня 2019 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

31 липня 2019 року від відповідача були витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заяві по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_1 (а.с.8).

У трудовій книжці позивача НОМЕР_2 (а.с.9-11) за спірний період містяться наступні відомості щодо роботи на Шахті ім. М.О. Ізотова:

- 27 грудня 1994 року прийнятий забійником 6 розряду з повним робочим днем під землею (наказ 585к від 19 грудня 1994 року);

- 05 березня 1997 року звільнений за статтею 40 пунктом 1 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства (наказ 75к від 05 березня 1997 року).

Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день.

10 жовтня 2018 року позивачем до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області подана заява №4685 про призначення пенсії за віком за списком №1. До заяви позивачем надані наступні документи:

- копія паспорту і ІПН;

- копія трудової книжки від НОМЕР_2 ;

- копія диплому № 947114;

- копія військового квитка;

- пільгова довідка за списком №1 №818;

- данні СПОВ.

Рішенням №96 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 09 жовтня 2018 року на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія була призначена з урахуванням страхового стажу позивача 38 років 02 місяця 16 днів.

04 січня 2019 року Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення №4685, у якому виявлено що у трудовій книжці некоректно внесено запис про звільнення 05 березня 1997 року, та на підставі Постанови КМУ №637 від 12 серпня 1993 року «Про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» вирішено не зараховувати до загального стажу період роботи з 27 грудня 1994 року по 05 березня 1997 року.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно пункту 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Судом встановлено, що при обчисленні страхового стажу відповідач не врахував період роботи позивача, який мав місце до впровадження системи персоніфікованого обліку (01 січня 2004 року).

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-V, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону №1788-ХІІ.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженому постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку № 637).

У рішенні відповідача від 04 січня 2019 року №4685 спірний період не зарахований на підставі Постанови КМУ №637 від 12 серпня 1993 року «Про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» без зазначення конкретної причини, або чіткого посилання на норми закону.

У відзиві відповідач посилається на пункт 2.6. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства Праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція №110) та пункт 3 Порядку № 637.

Відповідно до пункту 2.6. Інструкції №110 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

З трудової книжки позивача вбачається, що при звільненні 05 березня 1997 року невірно зазначено підставу для звільнення, яка виправлена на вірну. Інших недоліків запису не вбачається.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Оскільки у трудовій книжці, поданій позивачем, містяться необхідні записи, відсутні неправильні чи неточні записи про періоди роботи, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано період роботи позивача з 27 грудня 1994 року по 05 березня 1997 року, а рішення від 04 січня 2019 року №4685 є протиправним.

Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що права позивача були порушені рішенням, а не діями відповідача, суд дійшов висновку, що необхідно вийти за межи позовних вимог і визнати протиправним та скасувати рішення №4685 від 04 січня 2019 року.

Пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами Закону №1058-ІV у солідарній системі величина страхового стажу впливає на розмір призначеної пенсії за віком.

Судом встановлено, що позивачу була призначена пенсія, але без зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи.

Отже, ефективним засобом правового захисту у цій справі буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, призначеної позивачу на підставі заяви №4685 від 10 жовтня 2019 року про призначення пенсії за віком, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 27 грудня 1994 року по 05 березня 1997 року.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27А; ) про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати «Рішення №4685», прийняте 04 січня 2019 року Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 на підставі заяви №4685 від 10 жовтня 2019 року про призначення пенсії за віком, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 27 грудня 1994 року по 05 березня 1997 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Повний текст рішення складено 29 серпня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Циганенко А.І.