Справа № 826/15329/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

28 серпня 2019 року м. Київ№ 826/15329/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у підготовчому засіданні питання залишення позову без розгляду в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
доАпарату Верховної Ради України
про зобов`язання чинити дії
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Апарату Верховної Ради України, (далі також - відповідач, Апарат ВР України ), в якій просить:

- здійснити стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати у сумі 13 088,22 грн., яка повинна бути виплачена позивачу при звільненні відповідно до статті 34 Закону України "Про статус народного депутата";

- здійснити виплату компенсації за невикористану відпустку відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки" у сумі 1 822,55 грн.;

- здійснити виплату компенсації за втрати від інфляції на підставі статті 116 Кодексу законів про працю (далі - КЗПП) у сумі 13 949,96 грн.;

- здійснити виплату відсотків за користування коштами відповідно до статті 116 КЗПП у сумі 1335,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що він працював за строковим трудовим договором на постійній основі помічником-консультантом народного депутата України ОСОБА_2 з 27.05.2014 року по 27.11.2014 року.

27.11.2014 року позивача звільнено з посади помічника-консультанта народного депутата України у зв`язку із достроковим припиненням повноважень народного депутата України, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці.

На думку позивача, йому протиправно не здійснено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати, яку гарантовано йому відповідно до частини шостої статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України". На думку останнього, ним набуто таке право у зв`язку із звільненням із посади помічника-консультанта народного депутата України на підставі пункту 4.6 частини другої "Положення про помічника-консультанта народного депутата України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 року №379/95, відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про статус народного депутата України".

Крім того, позивач вважає, що має право також на компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки на підставі статті 24 Закону України "Про відпустки". Згідно з довідкою, виданою Управлінням справами Верховної Ради України від 19.10.2017 року №9-1-15/848 відповідачем зазначено, що позивачем не отримано компенсацію за невикористану відпустку у 2014 році. Невиплату останньої позивач вважає неправомірними діями з боку відповідача, оскільки, відповідно до статті 116 Кодексу законів України про працю, відповідач зобов`язаний в день звільнення виплатити всі належні працівнику кошти, проте до сьогоднішнього часу таку виплату не здійснено.

Водночас, позивачем зазначено, що оскільки виплату цих грошових коштів не здійснено понад трьох років, він має право на отримання грошової компенсації за втрати від інфляції, яка мала місце за весь час невиконання обов`язків відповідача у сумі 13 949,96 грн.

Щодо несплаченої суми за невикористану відпустку, позивачем обраховано, що він у період з 27.05.2014 року по 27.11.2014 року пропрацював 174 дні, згідно з нормами статті 6 Закону України "Про відпустки", належна позивачу відпустка становить 24 календарні дні за 355 днів, відповідно за 174 дні - 12 календарних днів. Обрахований розмір компенсації становить 26 427,02 грн. заробітної плати поділений на 174 календарні дні та помножено на 12, належних позивачу днів, що в сумі становить 1 822,55 грн.

Крім того, позивач вважає, що ним набуто право на виплату відсотків за користування невиплачених належних йому коштів у сумі 1 335,84 грн. відповідно. В обґрунтування позовних вимог в цій частині, позивач посилається на статтю 116 КЗПП, яка регламентує виплату належних позивачеві коштів.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2017 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено попереднє засідання на 12.02.2018 року.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції (далі також - КАС України в новій редакції).

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09.02.2018 року позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

У підготовче засідання 12.02.2018 року прибув представник відповідача. Позивачем, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку представника не забезпечено.

Представником відповідача подано суду відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем встановленого КАС України місячного строку звернення до суду.

Представником відповідача зазначено, що позивач проходив публічну службу на посаді помічника-консультанта народного депутата України, якого звільнено з посади у листопаді 2014 року, водночас, позовну заяву останнім подано у 2017 році.

Враховуючи порушення позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду, відповідач просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах питання дотримання позивачем строку звернення до суду, встановлено наступне.

Відповідно до витягу з розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 року №7212 помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 , повноваження якого достроково припинено, ОСОБА_1 увільнено з займаної посади 27.11.2014 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору (пункт 2 статті 32 Кодексу законів про працю України).

Вказаним розпорядженням зазначено про проведення виплати компенсацій за невикористані основні і додаткові відпустки в межах наявної економії фонду оплати праці народного депутата України.

Водночас, до суду з позовом про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової грошової допомоги та компенсацій позивач звернувся лише 27.11.2017 року.

З огляду на те, що відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, суд дійшов висновку про поставлення на обговорення питання щодо дотримання строку звернення до суду позивачем.

Судом повідомлено, що 09.02.2018 року позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Згідно з статтею 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним законом іноземної держави (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

Якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, з аналізу положень вказаної статті слід дійти висновку, що заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду має бути подана від імені позивача та містити обґрунтування поважності причин такого пропуску саме позивачем у справі.

Ознайомившись із заявою позивача від 09.02.2019 року про поновлення строку звернення до суду з позовом, судом встановлено, що прохальна частина стосується іншої особи - ОСОБА_3 , а не позивача ОСОБА_1 , з огляду на що, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано пункту 4 частини першої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що будь - яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника.

Враховуючи, що позивачем не дотримано вимог частини першої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, протокольною ухвалою суду постановлено заяву позивача від 09.02.2018 року про поновлення строку звернення до суду, повернути без розгляду заявнику.

З огляду на першу неявку позивача у підготовче засідання, судом відкладено останнє на 19.03.2018 року.

Водночас, з метою дотримання прав позивача в частині подання належним чином оформленої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд дійшов висновку про встановлення строку позивачу надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, відповідно до змісту та форми, передбачених статтями 123, 166, 167 КАС України до 26.02.2018 року або висловити іншу позицію, яка б підтверджувала дотримання ним строку звернення до суду.

У підготовче засідання 19.03.2018 року прибув представник відповідача.

Судом повідомлено, що через канцелярію суду 19.03.2018 року надійшла заява від позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття адвоката позивача у підготовче засідання.

Підтверджуючих доказів обставинам, викладеним у заяві позивачем, не долучено.

Суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання на 23.04.2018 року, водночас, враховуючи предмет спору, повторну неявку позивача та його представника, не долучення доказів до заяви від 19.03.2018 року про відкладення розгляду справи, поданої у день проведення підготовчого засідання особисто через канцелярію суду, про яке позивача повідомлено належним чином відповідно до матеріалів справи, судом зауважено про вирішення у наступному підготовчому засіданні питання щодо зловживання своїми процесуальними правами позивачем згідно з статтею 45 КАС України.

Через канцелярію суду 20.04.2018 року позивачем подано заяву про ознайомлення із матеріалами справи, водночас, правом ознайомлення не скористався.

У підготовче засідання 23.04.2018 року представники сторін не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Про дату, час та місце проведення наступного підготовчого засідання сторін повідомлено у порядку, встановленому статтею 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наступне підготовче засідання у справі №826/15329/17 призначено на 28.08.2019 року.

У підготовче засідання 28.08.2019 року прибув позивач ОСОБА_1 .

Відповідачем, належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, участь уповноваженого представника не забезпечено.

Водночас, судом повідомлено, що через канцелярію суду 20.08.2019 року представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання, яке судом поставлено на обговорення.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача не заперечував.

Проте, судом у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання відмовлено, оскільки суд має намір вирішити питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду та щодо виконання ним протокольної ухвали суду від 12.02.2018 року, якою запропоновано позивачу надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, відповідно до змісту та форми, передбачених статтями 123, 166, 167 КАС України до 26.02.2018 року або висловити іншу позицію, яка б підтверджувала дотримання ним строку звернення до суду.

Позивачем, в свою чергу, зазначено, що ним подавалася заява від 09.02.2019 року про поновлення строку звернення до суду з позовом, на що судом повідомлено позивача, що таку заяву повернуто заявнику без розгляду у зв`язку з невідповідністю її змісту та форми статтям 123, 167 КАС України.

Крім того, судом повідомлено, що позивачем на виконання протокольної ухвали від 09.02.2018 року жодних заяв, клопотань або пояснень у межах питання дотримання строку звернення до суду або поважності причин пропуску строків такого звернення, не подавалося протягом періоду з 09.02.2018 року до 28.08.2019 року.

У підготовчому засіданні 28.08.2019 року судом роз`яснено позивачу наслідки недотримання вимог частини третьої статті 123 КАС України в частині не подання відповідної заяви про поновлення строків, які позивачу відомі та зрозумілі.

Так, у підготовчому засіданні 28.08.2019 року судом поставлено на вирішення питання залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у підготовчому засіданні 28.08.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що події, які вказані позивачем у позові та дії, які ним оскаржуються, мали місце в листопаді 2014 року.

Відповідно до частин першої, абзацу 1 частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 28.05.2014 року №2657 ОСОБА_1 переведено за його згодою з 27.05.2014 року на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу» із збереженням раніше присвоєного 7 рангу державного службовця.

Відповідно до витягу з розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 року №7212 помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 , повноваження якого достроково припинено, ОСОБА_1 увільнено з займаної посади 27.11.2014 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору (пункт 2 статті 32 Кодексу законів про працю України).

Отже, з огляду на розповсюдження дії Закону України «Про державну службу» на позивача, слід дійти висновку, що в період з 27.05.2014 року по 27.11.2014 року помічник-консультант народного депутата ОСОБА_1 проходив публічну службу, а тому, КАС України передбачено місячний строк звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються, зокрема, звільнення з публічної служби.

Вказаним розпорядженням зазначено про проведення виплати компенсацій за невикористані основні і додаткові відпустки в межах наявної економії фонду оплати праці народного депутата України.

Так, позивач просить суд здійснити стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати у сумі 13 088,22 грн., яка повинна бути виплачена позивачу при звільненні відповідно до статті 34 Закону України "Про статус народного депутата"; здійснити виплату компенсації за невикористану відпустку відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки" у сумі 1 822,55 грн.; здійснити виплату компенсації за втрати від інфляції на підставі статті 116 Кодексу законів про працю (далі - КЗПП) у сумі 13 949,96 грн.; здійснити виплату відсотків за користування коштами відповідно до статті 116 КЗПП у сумі 1335,84 грн.

Водночас, відповідно до відбитку штемпелю працівника ПАТ «Украпошта» на конверті, який міститься у матеріалах справи, встановлено, що позовну заяву позивачем направлено до суду поштовим зв`язком лише 24.11.2017 року, в той час, як позивача звільнено з посади публічної служби 27.11.2014 року, тобто, позовну заяву подано після спливу майже трьох років, після того як він дізнався або повинен був дізнатися про своє порушене право.

З огляду на те, що про обов`язок роботодавця здійснити відповідні виплати компенсацій та грошового забезпечення після звільнення позивача з посади помічника-консультанта народного депутата України останньому було відомо із змісту розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 року №7212.

Враховуючи викладене, останнім днем строком звернення до суду з позовом є 27.12.2014 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висловлена судом позиція щодо застосування до даних правовідносин місячного строку звернення до суду підтверджується висновками, викладеними у рішення Апеляційного суду міста Києва від 20.09.2017 року у справі №757/9144/16-ц щодо правовідносин, які є предметом вирішення адміністративної справи №826/15329/17, а саме, що «аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що загальне трудове законодавство підлягає застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.».

Крім іншого, у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-17цс17 від 22.02.2017 року зазначено: "порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також впливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше".

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та не обґрунтовано поважності причин пропуску строку для звернення до суду у позовній заяві, встановленого чинним законодавством відповідно до статей 122, 123 КАС України.

Крім того, судом зауважується про те, що позивачем не вчинено активних дій з метою розгляду справи №826/13285/18, не проявлено відповідної цікавості, що підтверджується систематичними неявками у підготовчі засідання (09.02.2018 року, 19.03.2018 року, 23.04.2018 року), про які останнього повідомлено належним чином відповідно до доказів, які містяться у матеріалах справи.

Правом на ознайомлення із матеріалами справи, визначеного 44 КАС України позивач також не скористався.

З огляду на викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду, про що позивач, в свою чергу, під час підготовчого засідання 28.08.2019 року, не заперечує.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (п.137), рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (п. 51).

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа «Каменівська проти України»), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частиною третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122, 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтею 243 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства і може бути оскаржена відповідно до положень статей 292, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повну ухвалу складено 02.09.2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна