Справа № 620/2350/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/2350/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) 07.08.2019 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФ України в Чернігівській області), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у непризначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 4 роки згідно із статті 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'', як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та у зоні посиленого радіологічного контролю;

- зобов`язати відповідача призначити йому з 24.05.2019 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 4 роки згідно із статті 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'', як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та у зоні посиленого радіологічного контролю.

Позов мотивовано тим, що він, як громадянин, який постраждав від Чорнобильської катастрофи, має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'', зі зменшенням пенсійного віку на 4 роки.

Ухвалою судді від 09.08.2019 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Також, надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на надання відзиву на позов.

У встановлений ухвалою суду строк представником відповідача надано відзив на позов, у якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначив, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'', оскільки станом на 01.01.1993 прожив або відпрацював у зоні безумовного (обов`язкового) відселення менше 2 років.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов має бути задоволений частково, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), що підтверджується посвідченням від 02.04.1994 серії НОМЕР_1 (а.с. 20).

24.05.2019 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи''.

Рішенням Семенівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Новгород-Сіверського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №07 від 28.05.2019 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Листом від 08.07.2019 за №2570/02/В-12 ГУПФ України в Чернігівській області повідомило позивача про прийняте рішення (а.с. 32-33).

Як вбачається зі змісту вказаного листа, відмова мотивована тим, що ОСОБА_1 прожив або відпрацював у зоні безумовного (обов`язкового) відселення менше 2 років. Також зазначено, що право на призначення пенсії за віком позивач набуде після досягнення віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи вказану відмову ГУПФ України в Чернігівській області протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно частини третьої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Частиною другою статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особи, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Суд звертає увагу органу Пенсійного фонду на те, що наявність у позивача вищевказаного посвідчення громадянина потерпілого від чорнобильської катастрофи 3 категорії, є достатнім підтвердженням того, що він не менше 2-х років проживав або працював саме у зоні безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, що свідчить про те, що останній має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 4 роки.

Така ж сама правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 07.12.2016 у справі № 556/335/15-а (К/800/28324/15) та від 01.03.2017 у справі № 556/5/15-а (К/800/38442/15).

Крім того, у липні 2017 року позивач звертався до суду із позовом про зобов`язання Новгород-Сіверського об`єднаного управління Пенсійного фонду України призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 серпня 2017 року (справа №744/701/17), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 (а.с. 29-31), у задоволенні позову відмовлено.

Одночасно, вищевказаною ухвалою суду апеляційної інстанції встановлено, що « ОСОБА_1 має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 4 роки. …позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку у 56 років, що не було враховано відповідачем під час розгляду заяви позивача».

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, досліджені судом докази спростовують доводи відповідача, викладені у відзиві, що позивачем не надано документів, які підтверджують його проживання або роботу у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та надають право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 4 роки. При цьому, суд враховує, що позивач проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 26.04.1986 по 01.07.1987, з 14.07.1992 по теперішній час, про що зазначено у довідках від 13.10.2017 №1279 і від 30.07.2019 №253 (а.с. 22-24) та має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), що підтверджується відповідним посвідченням.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до територіального органу Пенсійного фонду України звернувся 24.05.2019, тобто маючи повні 55 років.

Враховуючи наведене, суд вважає, що права позивача будуть захищені, а його інтереси поновлені, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Семенівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Новгород-Сіверського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №07 від 28.05.2019 та зобов`язання ГУПФ України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ.

Щодо моменту з якого необхідно призначити пенсію позивачу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Згідно вимог частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

У свою чергу, пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), підпункуту 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач народився 15.06.1963, тобто станом на день звернення до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії (24.05.2019), йому виповнилось повних 55 років.

Враховуючи наведене, висновки, викладені в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 (справа №744/701/17), положення статей 26 та 45 Закону №1058- IV, у взаємозв`язку із статтею 55 Закону №796-ХІІ, суд зазначає, що пенсію за віком позивачу має бути призначено із 15.06.2019.

На переконання суду, в даному випадку, часткове задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, а саме: з 15 червня 2019 року, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Семенівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Новгород-Сіверського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №07 від 28.05.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 4 роки, відповідно до статті 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'', з 15 червня 2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 04.09.2019.

Суддя С.В. Бородавкіна