Справа № 540/902/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/902/19
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Биховець А.В.,

за участю апелянта Швалюка Ю.Д., його представника адвоката Корольової Л.С.,

представників відповідача Піткова І.Л., Леонідова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправними дії Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не врахування попереднього реалізованого рішення про зарахування полковнику ОСОБА_1 навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна до вислуги років; зобов`язати Азово-Чорноморське регіональне відділення Державної прикордонної служби України включити полковнику ОСОБА_1 попередньо зараховане наказом начальника 94 (Чопського) прикордонного загону Державної прикордонної служби України навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна до вислуги років; зобов`язати Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України внести зміни в особову справу полковника ОСОБА_1 із зазначенням попередньо зарахованої дати початку проходження військової служби, а саме 21 серпня 1995 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом начальника 94 Чопського прикордонного загону від 24 березня 2008 року № 32-ос "По особовому складу" до вислуги років безперервної військової служби позивача зараховано період його навчання у Київському військовому ліцеї ім. Івана Богуна з 21 серпня 1995 року по 13 червня 1998 року. Однак відповідачем, через 4 місяці після зарахування в списки особового складу, здійснено відповідний перерахунок вислуги років та безпідставно не зараховано до вислуги років строк навчання у військовому ліцеї, а визначено початком проходження військової служби 21 липня 1998 року - день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що відповідно до ст.24 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції від 25.03.1992 року) початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом. Зазначена норма закону діяла до 31 липня 1999 року, коли набула чинності нова редакція Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", в якій ч.1 ст.24 передбачала, що початком проходження військової служби є день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу. Крім того, п.2 постанови Кабінету Міністрів України "Про реформу системи військової освіти" віднесено військові ліцеї до закладів, створених для підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів. Відповідач зазначив, що період навчання позивача у Київському військовому ліцеї є лише підготовкою останнього до ступу на військову службу і не може вважатися безпосередньо військовою службою.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано конституційний принцип незворотності дії в часі нормативних актів, окрім випадків пом`якшення та скасування відповідальності особи, який встановлений ст.58 Конституції України. Апелянт зазначає, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме той нормативний акт, який був чинним на момент їх виникнення.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в органах прикордонної служби.

Згідно архівної довідки № 6747, виданої 22.06.2006 року Галузевим державним архівом Міністерства оборони України позивач в період з 21.08.1995 року по 13.06.1998 року навчався в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна на посаді ліцеїста, про що отримав атестат про повну загальну середню освіту (серія НОМЕР_1 від 12 червня 1998 року).

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 24.03.2008 року № 32-ос «По особовому складу» позивачу зараховано до вислуги років безперервної військової служби період навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 21.08.1995 року по 13.06.1998 та встановлено, що календарна вислуга років станом на 01.04.2008 року складає 12 років 06 місяців 02 дні. Початком проходження військової служби визначено - 21.08.1995 року.

З грудня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на посаді начальника відділу прикордонного контролю штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ).

10.04.2019 року № Р-1563 позивачем подано рапорт до начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо зарахування часу навчання ОСОБА_1 з 21.08.1995 року по 13.06.1998 р. у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна до загальної вислуги років.

Листами від 24.05.2017 року та від 19.04.2019 року відповідач повідомляв ОСОБА_1 , що період його навчання у Київському військовому ліцеї ім.І.Богуна до вислугу років проходження військової служби не зараховується.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Київський військовий ліцей імені Івана Богуна є видом загальноосвітнього навчально-виховного закладу у системі військової освіти Міністерства оборони України, в якому ліцеїсти проходять підготовку до вступу у військові навчальні заклади, а тому ліцей, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом у розумінні Закону, у зв`язку з чим період його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання у такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ, в редакції станом на час навчання позивача у військовому ліцеї, початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

У новій редакції цього Закону, який набрав чинності 31.07.1999 з відповідними змінами та діє на цей час, стаття 24 не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).

Зазначена норма Закону № 2232-ХІІ передбачає, що початком проходження військової служби є, зокрема, день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних, день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Статтею 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Видами такої служби згідно з ч.6 ст.2 статті Закону № 2232-ХІІ є, зокрема, строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів), військова служба за контрактом осіб офіцерського складу та військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено також у статті 25 цього Закону.

Громадяни України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону №2232-ХІІ, можуть проходити попередню підготовку в загальноосвітніх навчальних закладах, військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, у військових оркестрах, навчальних закладах громадських організацій, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №490 від 19.08.1992 «Про реформу системи військової освіти», Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, у якому з 21.08.1995 року по 13.06.1998 рік навчався позивач, не належить до військових навчальних закладів, а створений відповідно до цієї постанови з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що визначений у ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 27.03.2012 по справі №21-7а12 та у постанові від 16.04.2013 по справі №21-107а13.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо відсутності підстав для зарахування до строку військової служби позивача період навчання у Київському військовому ліцеї, а тому правомірно відмовив у задоволенні позову.

Крім цього відповідно до положень статтею 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992 року період навчання у військовому ліцеї як вид військової служби не передбачений.

Збройні Сили України відповідно до ст. ст. 4, 15, 20 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» комплектуються шляхом призову громадян, яким виповнилося 18 років, або прийняття на військову службу за контрактом осіб віком від 17 років.

Наказом Міністерства освіти України «Про затвердження Інструкції про організацію та діяльність гімназії, Інструкції про організацію та діяльність ліцею» № 217 від 20 липня 1995 року визначено, що до ліцею зараховуються учні, які закінчили 7 (9) клас школи, тобто мають вік 14-16 років, що є менше віку громадян, які вступають на військову службу.

Відповідно до Інструкції про організацію та діяльність ліцею (затверджена наказом Міністра оборони України від 20 липня 1995 року № 217) ліцей - це середній загальноосвітній навчально-виховний заклад освіти. Вік громадян, які приймаються на навчання до військового ліцею, є меншим, ніж вік, передбачений для громадян, які вступають на військову службу.

Таким чином, здійснювати комплектування військової служби громадянами, які приймаються на навчання до військового ліцею, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» неможливо у зв`язку з їх недостатнім віком.

Як вбачається з матеріалів справи, на час вступу до військового ліцею позивачу виповнилося 14 років.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено коло осіб, які відносяться до військовослужбовців: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці строкової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовці - жінки, курсанти військових навчальних закладів.

Законом України «Про освіту» встановлено, що курсант - це особа, яка в установленому порядку зарахована до військового вищого навчального закладу. Відповідно до Закону України «Про загальну середню освіту» ліцей - загальноосвітній навчальний заклад загальної середньої освіти з профільним навчанням і допрофесійною підготовкою. Таким чином, громадяни, які навчаються у ліцеї, не відносяться до військовослужбовців, а тому період навчання ліцеїстів не може бути зараховано у вислугу років військової служби.

Як зазначалось вище, ст.24 Закону № №2232-ХІІ визначає день початку проходження військової служби - день призначення на посаду курсанта вищого навчального закладу.

Аналогічні приписи містить п. 3 глави 1 розділу ІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 встановлено, що днем початку служби для обчислення вислуги років для виплати військовослужбовцям надбавки за вислугу років вважається для курсантів навчальних закладів з числа громадян, які не перебували на військовій службі та військовозобов`язаних - день призначення на посаду курсанта навчального закладу.

Відповідно до п.12 цієї глави вислуга років військовослужбовців для виплати відсоткової надбавки визначається кадровим підрозділом станом на 01 січня поточного року на підставі особових справ та інших документів, що підтверджують проходження військової служби.

Аналогічні приписи містила і Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 р. № 425, яка діяла станом на час здійснення перерахунку вислуги років позивача (глава ІІІ).

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з позицією відповідача щодо початку обрахування ОСОБА_1 вислуги років з дня призначення на посаду курсанта Академії прикордонних військ України, тобто з 21.07.1998 року.

Доводи апелянта що відповідачем безпідставно перераховано вже нарахований ОСОБА_1 стаж не знайшли свого підтвердження, оскільки позивача було призначено на нове місце служби, він зарахований до списків особового складу та після отримання особової справи ОСОБА_1 відповідачем здійснено перевірку та встановлення стажу для виплат процентної надбавки за вислугу років, що відповідало приписам глави ІІІ Інструкції № 425.

Судова колегія також враховує, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 02 травня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 30 серпня 2019 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко