Справа № 679/967/19
Суддя: Гавриленко О. М.
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/85/2019
Справа № 679/967/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретар судового засідання Василюк Л.С.,

номер справи 679/967/19,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач майор поліції Віюк А.П. Острозького ВП ГУНП в Рівненській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до майора поліції Віюка Андрія Пилиповича Острозького ВП ГУНП в Рівненській області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до майора поліції Віюка А.П. Острозького ВП ГУНП в Рівненській області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову, зазначив, що постановою поліцейського Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Віюка А.П. серії ДПО18 №191141 від 20 червня 2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122, 126 КУпАП за те, що він порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», не надав водійські права та свідоцтво про реєстрацію автомобіля та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Мотивуючи свою невинуватість позивач зазначив, що оскаржувана постанова безпідставна та така, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема, не внесені дані про свідків, які могли б підтвердити факт відсутності у його діях складу правопорушення, а саме його знайома, яка знаходилась в той час у автомобілі.

Також в позові ОСОБА_1 вказав на те, що дійсно 20 червня 2019 року він їхав на своєму автомобілі по вул. Татарській в м. Остріг в напрямку м. Оженіно, де був зупинений працівниками поліції, які висунули йому звинувачення у порушенні ним вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України, не наданні водійських прав та свідоцтва про реєстрацію автомобіля. Водночас, ОСОБА_1 не погоджується з тим, що він порушив ПДР України, оскільки хоч він і не побачив зазначеного знаку, оскільки такий не у відповідності до ДСТУ встановлений, однак формально виконав його вимоги, так, як пропускав транспортний засіб, який наближався до перехрестя на якому він знаходився, а тому, з огляду на зазначені ним обставини, позивач переконаний, що не порушував ПДР України.

Щодо звинувачення його в тому, що він не надав працівнику водійських прав та реєстраційних документів на автомобіль, то вказав, що такі пред`явив для поліцейського, але в руки останньому не надав, оскільки працівник поліції не пояснив у чому полягало порушення ним ПДР України, не роз`яснив йому прав визначених у ст. 268 КУпАП, тим самим порушивши процедуру розгляду справи та неправомірно висунув до нього вимогу поїхати до відділку поліції. Також ОСОБА_1 незаконним вважає його «затримання» та складення щодо нього протоколу затримання, оскільки на таке у поліцейського не було жодних підстав, так як він добровільно приїхав на вимогу поліцейського до відділку поліції.

При цьому ОСОБА_1 зауважив на тому, що відповідачем при розгляді справи щодо нього не досліджувалась, на його вимогу, наявні як стверджував, відповідач доказ винуватості позивача, зокрема відео. Також в порушення його прав було відхилено клопотання про надання можливості юридичної допомоги.

Крім того, позивач звернув увагу на те, що до оскаржуваної постанови не додано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним адміністративних порушень, які йому інкримінуються.

Також, ОСОБА_1 у позові зазначив, що в результаті його незаконного «затримання» та тривалого розгляду справи, з вини працівників поліції, зіпсувались продукти харчування, які знаходились у його транспортному засобі та належали його знайомій, яка перебувала у транспортному засобі, що завдало збитків останній на суму 500 гривень .

За вказаних обставин позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО18 №191141 від 20 червня 2019 року, закрити провадження у справі, анулювати протокол затримання від 20 червня 2019 року, дати доручення відповідним службам привести встановлення дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» у відповідність з ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», стягнути з Віюка А.П. компенсацію за завдані збитки (спорчені продукти) у розмірі 500 гривень та стягнути з Віюка А.П. на його користь компенсацію у розмірі одного неоподаткованого мінімуму, що становить 17 гривень за завдані моральні збитки.

Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову відповідачем до суду не подано.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01 липня 2019 року дана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у ньому.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засіданні не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Суд, заслухавши позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимоги позивача, дослідивши та оцінивши докази, вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на таке.

Судом встановлено, що постановою поліцейського Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Віюка А.П. серії ДПО18 №191141 від 20 червня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за те, що останній цього ж числа о 18 годині 49 хвилин на вул. Татарській в м. Острог Рівненської області, керуючи автомобілем марки «Opel Kadett », реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не надав посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив п.п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України (арк. спр. 5).

ОСОБА_1 категорично заперечуючи вчинення ним даних адміністративних правопорушень та вказуючи на протиправність дій відповідача, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно із п.п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Також, ч. 1 ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, ст. 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем в порушення вимог ст. 72 КАС України не надано жодних письмових доказів у підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Як зазначено відповідачем в оскарженій постанові ОСОБА_1 20 червня 2019 року о 18 годині 49 хвилин на вул. Татарській в м. Острог Рівненської області, керуючи автомобілем марки «Opel Kadett », реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не надав посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив п.п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України.

Разом з тим, суд не може вважати вказані обставини доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки такі в матеріалах справи відсутні.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

На думку суду висновок поліцейського про те, що позивачем порушено ПДР України, зроблений не на підставі фактичних даних, а тому застосоване до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу не відповідає нормам чинного законодавства, в зв`язку з чим оскаржена постанова є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Водночас, суд приймає до уваги те, що відповідачем не спростовано аргументи позивача щодо відсутності належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 порушив ПДР України, хоча відповідач мав таку можливість.

Також суд погоджується з твердженням позивача щодо того, що п.п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України, передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, а не надати такий для працівників поліції.

При цьому, суд звертає увагу на те, що приписами ч. 1 ст. 126 КУпАП визначено заборона керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративних правопорушень.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд наділений повноваженнями, щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення, що й слід застосувати до даних вимог, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закриття провадження у справі.

Що стосується вимог позивача про анулювання протоколу затримання від 20 червня 2019 року та дати доручення відповідним службам привести встановлення дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» у відповідність з ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» суд прийшов висновку, що в задоволенні таких слід відмовити зважаючи на відсутність такого права у суду згідно приписів ч. 3 ст. 286 КАС України, яка містить виключний перелік рішень, які має право прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, позивачем не надано до позовної заяви та безпосередньо в судовому засіданні примірник вказаного протоколу затримання.

Щодо вимоги позивач стягнути з Віюка А.П. компенсацію за завдані збитки (спорчені продукти) у розмірі 500 гривень, то також позивачем не надано до позовної заяви та безпосередньо в судовому засіданні будь-яких доказів завданої шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди позивач в обґрунтування позовних вимог в цій частині посилається на те, що внаслідок неправомірних дій поліцейського Віюка А.П. йому завдана моральна шкода у розмірі одного неоподаткованого мінімуму, що становить 17 гривень.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду справи, суд враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно з п. 4 якого позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, обов`язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету згідно вказаних статей є неправомірність дій відповідного органу та наявність причино - наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 17 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 17 гривень задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, так як, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди. Отже, суд прийшов висновку щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом часткового задоволення позову.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 122, 126, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання судових витрат, суд прийшов наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінет міністрів України. За подання заяви про перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення судовий збір не справляється у відповідності до ст. 297-4 КУпАП.

Враховуючи приписи наведених норм закону та зважаючи на відсутність інших осіб, які понесли судові витрати, суд прийшов висновку, що такі необхідно компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до майора поліції Віюка Андрія Пилиповича Острозького ВП ГУНП в Рівненській області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО18 №191141 від 20 червня 2019 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В позові ОСОБА_1 до майора поліції Віюка Андрія Пилиповича Острозького ВП ГУНП в Рівненській області про анулювання протоколу затримання від 20 червня 2019 року, дати доручення відповідним службам привести встановлення дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» у відповідність з ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», стягнути з Віюка Андрія Пилиповича компенсацію за завдані збитки у розмірі 500 гривень та стягнути з Віюка Андрія Пилиповича на користь ОСОБА_1 компенсацію у розмірі одного неоподаткованого мінімуму, що становить 17 гривень, за завдані моральні збитки - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було врученоу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач майор поліції Віюк Андрій Пилипович Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, місцезнаходження: 35800, Рівненська область, м. Острог, просп. Незалежності,89.

Повне рішення суду складено 29 серпня 2019 року.

Суддя О.М. Гавриленко