Справа № 360/2514/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року справа №360/2514/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі № 360/2514/19 (головуючий суддя І інстанції Петросян К.Є.), складеного в повному обсязі 09 липня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2019 року, Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області звернулось до суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушка М.В. щодо винесення постанови від 30 травня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. на позивача за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 58858200 за виконавчим листом № 425/1823/17, виданим Рубіжанським міським судом Луганської області та скасування зазначеної постанови (а.с. 3-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі № 805/1907/17-а позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 30 травня 2019 року ВП №58858200 про накладення на Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області штрафу у розмірі 5100,00 грн. У визнанні протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо винесення постанови про накладення штрафу відмовлено (а.с. 84-88).

Не погодившись із судовим рішенням, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 10 квітня 2019 року на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшов виконавчий лист Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 квітня 2019 року № 425/1823/17 про зобов`язання Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити з 01 лютого 2015 року нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 .

10 квітня 2019 року державним виконавцем, керуючись вимогами ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

На адресу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшла відповідь від боржника з якої встановлено, що рішення суду не виконано.

30 травня 2019 року державним виконавцем, відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн.

Апелянт зазначає, що відсутність фінансування Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області не доведена документально, не надано доказів вчинення будь-яких дій на отримання фінансування для виконання судового рішення на момент накладення штрафу на боржника.

Вважає, що позивачем не було вжито всіх можливих та необхідних заходів для виконання судового рішення в повному обсязі, а відсутність коштів у Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області не доводить поважність причин невиконання судового рішення.

На думку Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області дії відділу примусового виконання рішень є правомірними та відповідають нормам Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 95-100).

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Разом із апеляційною скаргою від Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області у справі №425/1823/17 від 23 серпня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати з 10 серпня 2016 року пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити з 10 серпня 2016 року нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного суду від 16 січня 2019 року постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі №425/1823/17 - скасовано:

- позов ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю;

- визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати з 01 лютого 2015 року пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити з 01 лютого 2015 року нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 09 квітня 2019 року отримано виконавчий лист про зобов`язання Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити з 01 лютого 2015 року нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (а.с.48,49).

10 квітня 2019 ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з заявою щодо прийняття на примусове виконання виконавчого листа у справі №425/1823/17 (а.с.47).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. від 10 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження №58858200 з примусового виконання виконавчого листа №425/1823/17, яка надіслана сторонам виконавчого провадження (боржнику та стягувачу) 10 квітня 2019 року за вих.№1727. Вказану постанову отримано боржником 12 квітня 2019 року (а.с.50,51,52).

30 травня 2019 року відповідачем винесено постанови в межах виконавчого провадження ВП № 58858200 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 16 692,00 грн. та про накладення штрафу в сумі 5100,00 грн., у зв`язку з невиконанням рішення суду, які надіслані позивачу 30 травня 2019 року та отримані останнім 04 червня 2019 року (а.с.10, 10 на звороті,59-62).

Правомірність прийняття постанови про накладення штрафу на Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області у розмірі 5 100,00 грн. є спірним питанням даної справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання судового рішення в частини виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється з Державного бюджету України, не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог про визнання дій державного виконавця щодо прийняття спірної постанови неправомірними, оскільки такі дії є виконанням його повноважень, а достатнім способом захисту прав позивача є саме скасування спірної постанови.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

За ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 3 Закону України від 02 червня 2016 року "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. (п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. (п.16 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" установлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно з частинами 1, 2 цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Відповідно до цієї норми у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Листом від 23 квітня 2019 року №8203/08 Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду Луганської області повідомило державного виконавця про те, що на виконання постанови Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2017 року у справі № 425/1823/17 управління 04.09.2017 прийняло рішення №30 «Про відновлення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії за віком» у межах суми стягнення за один місяць

з 10 серпня 2016 року, яке направило ОСОБА_1 за місцем його фактичного проживання/перебування листом від 11 вересня 2017 року №6920/03.1( а.с.52).

Талоном до разового доручення від 20 вересня 2017 року № 22, а потім від 22.11.2017 р. № 26 на виплату з видачею на руки пенсії на відділення поштового зв`язку 93009, управлінням профінансовано виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 10 серпня 2016 року по 09 вересня 2016 року в сумі 1326,76 грн ., яку він фактично отримав 22.11.2017 року.

У зв`язку з набранням постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2017 року у справі № 425/1823/17 законної сили, управління рішенням від 29 листопада 2017 року №61 відновило ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком з 10 серпня 2016 року , яке направлено ОСОБА_1 за місцем його фактичного проживання/перебування листом від 01 грудня 2017 року № 14448/03.1.

З урахуванням того, що згідно з нормами пенсійного законодавства України органами Пенсійного фонду України нарахування пенсії на наступний місяць здійснюється до 25 числа поточного місяця, у грудні 2017 року на виплату у січні 2018 року ОСОБА_1 управлінням нараховано пенсію за віком за період з 09 вересня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 21 885,94 грн. та поточну пенсію за січень 2018 року у розмірі 1546,02 грн. (разом до виплати 23 431,96 грн.). У січні 2018 року ОСОБА_1 виплачено пенсію за віком за вищевказаний період .

Позивачем зазначено, що з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року виплата пенсії стягувачу управлінням не припинялась, проте 17 серпня 2018 року на електронну адресу управління надійшли рекомендації Мінфіну щодо зупинення або припинення виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів, у яких поряд з іншими внутрішньо переміщеними особами зазначений ОСОБА_1 , який 16 березня 2018 року виїхав з території, що контролюється українською владою, та станом на 17 серпня 2018 року як 154 дні не повертався на територію, контрольовану українською владою. Управлінням прийнято розпорядження від 17 серпня 2018 року № 367 про призупинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 серпня 2018 року, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058, п. 12 Порядку № 136.

Оскільки пенсія ОСОБА_1 виплачувалась за рішенням суду, у серпні 2018 року управлінням поновлено виплату пенсії стягувачу з 01 вересня 2018 року та по квітень 2019 року включно нарахування та виплата пенсії не припинялись.

Управління 29 березня 2019 року рішенням № 117 «Про відновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 згідно з рішенням Верховного суду відновило ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком з 01 лютого 2015 року з урахуванням рішення управління від 04 вересня 2017 року № 30 про виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць з 10 серпня 2016 року та рішення управління від 29 листопада 2017 року № 61 про відновлення нарахування та виплати пенсії з 10 серпня 2016 року. Рішення управління від 29 березня 2019 року направлено ОСОБА_1 за місцем його фактичного проживання/перебування (за довідкою внутрішньо переміщеної особи) листом від 29 березня 2019 року № 6223/03.1/1.

Управлінням повідомлено відповідача, що на виплату у травні 2019 року ОСОБА_1 у квітні 2019 року нараховано пенсію за віком за період з 01 лютого 2015 року по 09 серпня 2016 року з урахуванням нарахованої пенсії за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року в сумі 25 427,70 грн. та поточну пенсію за травень 2019 року у розмірі 1808,84 грн. на рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України». Дата виплати пенсії стягувачу 25 число. Заявку на фінансування виплати включено до потреби у фінансуванні пенсійних виплат на травень 2019 року (а.с.52-57).

Одночасно позивачем було надано відповідачу довідку щодо виплати пенсії стягувачу - ОСОБА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 фактично отримав пенсію за період листопад 2017 року, з січня 2018 року по липень 2018 року, з вересня 2018 року по квітень 2019 року (а.с.58).

Як вбачається з аналізу матеріалів справи, часткове невиконання рішення суду сталося з незалежних від нього причин, а саме через відсутність відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

За приписами п.п. 3, 5, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Тобто, виплати пенсій здійснюються управліннями Пенсійного фонду України виключно за рахунок Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Пунктом 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 передбачено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду.

Згідно ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Аналізуючи доводи апелянта, суд приходить до переконання, що невиконання судового рішення в частині виплат грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, оскільки відповідач не належить до категорії розпорядників бюджетних коштів, а тільки є їх одержувачем (п 38, 47, ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України), не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу в такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання коштів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18).

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта про відсутність правових підстав у державного виконавця для винесення постанови про накладення штрафу на боржника є обґрунтованими, тому постанова про накладення штрафу від 30.05.2019 року ВП № 58858200 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі № 360/2514/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова