Справа № 200/8483/19-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2019 р. Справа№200/8483/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що проходив службу в органах внутрішніх справ України, з якої звільнений з 21 серпня 2015 року. При звільненні з ним не в повному обсязі проведено розрахунок, а саме не в повному розмірі виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року в справі №0540/7500/18-а, яке змінено постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року, його позов задоволено частково, зокрема зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці здійснити йому перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби виходячи зі складових місячного грошового забезпечення за липень 2015 року з урахуванням раніше виплаченої суми.

Перерахунок та виплату неврахованих і несплачених раніше сум одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідачем остаточно проведено 27 червня 2019 року шляхом зарахування коштів в сумі 17599,27 грн. на його картковий рахунок, відкритий в ТВБВ № 10004/0218 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», тобто із затримкою на 964 днів (з 22 серпня 2015 року по 26 червня 2019 року).

Звернення до відповідача від 04 червня 2019 року щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені на підставі ст. 116, ст.117 Кодексу законів про працю України не призвело до бажаного результату.

Вважаючи свої права порушеними позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці (в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці) щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 в день звільнення 21 серпня 2015 року;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці (в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 22 серпня 2015 року по 26 червня 2019 року включно у розмірі 568 827,48 грн., без урахування обов`язкових податків та зборів.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що на виконання судового рішення, яке набрало законної сили 12 березня 2019 року, Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці здійснено перерахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що Управління є державною установою, фінансування якої проводилося за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахунок донарахованої одноразової грошової допомоги та потреби в коштах для виплати відповідно до норм законодавства було надіслано до Національної поліції України, і при отриманні фінансування позивачу у червні 2019 року через установу банка проведено доплату в сумі 17 599,27 грн.

Також зазначав, що з липня 2015 року Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці знаходиться у стані ліквідації та з жовтня 2015 року не фінансується. Проведення виплати з незначним терміном затримки розрахунку пояснював відсутністю вини відповідача та об`єктивними причинами, а саме: підготовкою необхідних документів до ДФЗБО Національної поліції України про потребу в коштах для здійснення її виплати, а також неможливістю передбачення зобов`язання судом здійснення перерахунку та проведення донарахування позивачу одноразової грошової допомоги більш, ніж через три роки після його звільнення.

Щодо розрахунку розміру середньої заробітної плати, то відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передують звільненню.

ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці від 31 липня 2015 № 153 о/с з 21 серпня 2015 року. Тому останні два місяці роботи позивача для нарахування виплати - це червень та липень 2015 року.

Відповідно до довідки-розрахунку середнього грошового забезпечення позивача його грошове забезпечення складало: у червні 2015 року - 4098,96 грн., у тому числі: посадовий оклад - 580,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 60,00 грн.; надбавка за вислугу років - 256,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 448,00 грн.; премія - 2728,32 грн.; доплата за роботу у нічний час - 26,64 грн.; у липні 2015 року - 5426,11 грн., у тому числі: посадовий оклад - 580,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 60,00 грн.; надбавка за вислугу років - 256,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 448,00 грн.; премія - 4052,32 грн.; доплата за роботу у нічний час - 29,79 грн. Загальний розмір грошових коштів, отриманих позивачем за червень та липень 2015 року складає - 9525,07 грн.

Виплата винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції носила разовий характер, що унеможливлює включення її до складу грошового забезпечення для нарахування виплат.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив та письмові пояснення, в яких зазначав, зокрема, що доводи відзиву, на його думку, не ґрунтується на нормах законодавства і суперечать обставинам справи. Твердження відповідача про те, що грошова винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції є разовою виплатою та до розрахунку середньоденного грошового забезпечення не включається суперечать вимогам п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Крім того, його так і не проінформовано про те, що кошти, які одержано з державного бюджету згідно з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій в справі № 0540/7500/18-а було перераховано на його особистий картковий рахунок у повному обсязі.

Просив несвоєчасне подання відповідачем відзиву на позовну заяву та доказів по справі відповідно до ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року кваліфікувати як визнання позову і задовольнити позов.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, з якої звільнений з 21 серпня 2015 року.

При звільненні з ним не в повному обсязі проведено розрахунок, а саме при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби не враховані певні складові грошового забезпечення, внаслідок чого її виплачено в меншому розмірі.

Вказані обставини встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року в справі №0540/7500/18-а позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці щодо не включення до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби доплати за роботу в нічний час, премії та грошової винагороди особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції і не проведення її перерахунку ОСОБА_1 . згідно з довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення від 07 травня 2018 року №70 шд/лк та грошового атестату №148, відповідно до ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей»; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці включити до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 доплату за роботу у нічний час, премію та грошову винагороду особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції, згідно з довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення від 07 травня 2018 року №70 шд/лк та грошового атестату №148, відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», виходячи з виплат за липень 2015 року; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 . виходячи зі складових місячного грошового забезпечення за липень 2015 року з урахуванням раніше виплаченої суми; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року в справі №0540/7500/18-а рішення суду першої інстанції змінено: в абзаці другому та третьому резолютивної частини судового рішення слова «та грошової винагороди особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції», «та грошову винагороду особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції» - виключено; в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року - залишено без змін.

Судове рішення набрало законної сили.

27 червня 2019 року на виконання вказаного судового рішення після відповідного перерахунку позивачу виплачено недоплачену при звільненні зі служби одноразову грошову допомогу в сумі 17599,27 грн. шляхом перерахування її на його картковий рахунок, відкритий в ПАТ «Ощадбанк», що підтверджується відповідною банківською квитанцією та платіжним дорученням від 26 червня 2019 року №11, на якому банком проставлено відмітку «Оплачено. Проведено банком 27 червня 2019 року».

До цього - 04 червня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, на що отримав відповідь від 14 червня 2019 року № 89/лк, в якій не містилося відповіді на вказане питання.

Судом також встановлено, що постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року в справі №235/2277/17, яка набрала законної сила, позов ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: зокрема зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці виготовити та надати завірену копію ОСОБА_1 , а також направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг військовослужбовцям внутрішніх військ, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, звільненим зі служби, та членам їх сімей згідно додатку 2 довідку про додаткові види грошового забезпечення, а саме про те, що у серпні 2015 року ОСОБА_1 нарахована та виплачена грошова винагорода особам рядового і начальницького складу під час проведення антитерористичної операції в сумі 8144 грн., а саме: за червень 2015 року в сумі 4072 грн., за липень 2015 року в сумі 4072 грн., на яку був нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідно до довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці від 06 листопада 2015 року № 5/4835 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у період з 07 квітня 2014 року по 31 липня 2015 року.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем позивачу видано довідку від 07 травня 2018 року №70 шд/лк, в якій зазначено, зокрема, що грошова винагорода особам рядового і начальницького складу за час проведення антитерористичної операції нарахована та виплачена позивачу: у червні 2015 року - в сумі 3516 грн., у липні 2015 року - 3598 грн., а також нарахована та виплачена позивачу у серпні 2015 року - в сумі 8144 грн., (за червень 2015 року в сумі 4072 грн. та за липень 2015 року в сумі 4072 грн.).

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі №806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі №806/277/16.

Оскільки спеціальними нормами права, які регулюють питання проходження служби в органах внутрішніх справ та виплати грошового забезпечення таким особам, питання порядку проведення остаточного розрахунку при звільненні та відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільнені не врегульовані, тому підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні та визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом з п. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, що передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України, у виді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати або зобов`язання її виплатити роботодавець не звільняється від відповідальності, що передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України.

При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від такої відповідальності.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема в постанові від 11 червня 2019 року в справі №524/8023/16-а, від 16 травня 2019 року в справі №805/790/16-а.

Згідно з матеріалами справи одноразова грошова допомога при звільненні позивача зі служби з 21 серпня 2015 року перерахована на картковий рахунок позивача в сумі 17599,27 грн. 27 червня 2019 року, про що банком на платіжному дорученні відповідача проставлено відповідну відмітку.

Відповідно до п. 1.30 ст. 1, п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Тобто, фактична повна виплата одноразової грошової допомоги при звільненні відбулася із затримкою (з 22 серпня 2015 року по 27 червня 2019 року), і днем фактичного розрахунку з позивачем є 27 червня 2019 року.

Оскільки при проведенні розрахунку при звільненні вказана сума допомоги позивачу не виплачена з вини відповідача, тому він має нести відповідальність, що передбачена ст.117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до довідки про розрахунок середнього грошового забезпечення ОСОБА_1 від 20 серпня 2019 року №1, що складена відповідачем та подана ним на виконання ухвал Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року (в частині витребування доказів), ухвал цього ж суду від 24 липня 2019 року та від 21 серпня 2019 року про витребування доказів, середньомісячне грошове забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передували його звільненню, складало:

- червень 2015 року - 7614,96 грн. (у тому числі: посадовий оклад - 580,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 60,00 грн.; надбавка за вислугу років - 256,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 448,00 грн.; премія - 2728,32 грн.; доплата за роботу у нічний час - 26,64 грн., винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції - 3516 грн.);

- липень 2015 року - 9024,11 грн. (у тому числі: посадовий оклад - 580,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 60,00 грн.; надбавка за вислугу років - 256,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 448,00 грн.; премія - 4052,32 грн.; доплата за роботу у нічний час - 29,79 грн., винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції - 3598 грн.);

- всього за червень та липень 2015 року - 16639,07 грн.

Правомірність вказаної довідки не є предметом спору в даній справі.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 18.09.2015 року № 560/13/133-15 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у червні 2015 року становила 20 днів, у липні 2015 року - 23 дні, тобто загальна кількості робочих днів за червень та липень 2015 року становила 43 дні.

Виходячи з наведеного середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 386,96 грн. (16639,07 грн. / 43 дні. = 386,96 грн.).

Виходячи з відповідних листів Міністерства соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на відповідний рік (листи від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», від 20 липня 2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», від 05 серпня 2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», від 19 жовтня 2017 року №224/0/103-17/214 «Про надання роз`яснення», від 08 серпня 2018 року №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік»), а також з урахуванням святкових днів у відповідний період 2015 та 2019 років, кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 22 серпня 2015 року (наступного дня за днем звільнення) по 27 червня 2019 року (день остаточного розрахунку при звільненні) становила: 2015 рік (з 22 серпня по 31 грудня 2015 року) - 93 дні, 2016 рік - 251 день, 2017 рік - 249 днів, 2018 рік - 250 днів, 2019 рік (з 01 січня по 27 червня 2019 року) - 121 день, а загалом - 964 дні.

Таким чином сума середнього заробітку (грошового забезпечення), яка підлягає стягненню на користь позивача у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, складає 373 029,44 грн. (386,96 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) х 964 дні. (кількість робочих днів затримки)), а не 568 827,48 грн., як вважав позивач.

При цьому грошове забезпечення, яке нараховано та виплачено позивачу у серпні 2015 року (зокрема, грошова винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції - таке нарахування та виплата у серпні 2015 року підтверджується постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року в справі №235/2277/17 і довідкою відповідача від 07 травня 2018 року №70 шд/лк), не має вирішального значення для вирішення даного спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, оскільки такий середній заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні 2 повні календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача, якими є червень та липень 2015 року.

З огляду на наведене позов підлягає задоволенню частково.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача як на підставу правомірності своїх дій те, що кошти не могли бути виплачені позивачу у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення повного розрахунку при звільненні та не виплати особі гарантованих виплат.

Суд не може кваліфікувати подання відзиву як визнання позову, про що просив позивач, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав по пошті 23 липня 2019 року (що підтверджується поштовою розпискою, яка повернулася до суду), а відзив на позов подав 06 серпня 2019 року, тобто з дотриманням п`ятнадцятиденного строку подання відзиву.

Посилання відповідача на те, що винагорода за безпосередню за участь в антитерористичній операції є разовою виплатою, не має постійного характеру, а тому до розрахунку середньоденного грошового забезпечення, визначеного п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, на його думку, не враховується, є неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 наказу Міністерства внутрішніх справ від 31 грудня 2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», який був чинним та підлягав застосуванню щодо спірних правовідносин (станом на червень - серпень 2015 року), грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2.6 п. 2 вказаного Наказу затверджені Додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (додаток № 22 до Наказу), які є щомісячними.

Додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (щомісячні) також були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 (додаток №26 до Постанови).

Одноразові (не щомісячні) додаткові види грошового забезпечення встановлювалися окремими нормативно-правовими актами.

Так, постановами Кабінету Міністрів України від 04 червня 2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» та від 31 січня 2015 № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», зокрема особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлена грошова винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях, яка починаючи з 1 травня 2014 року виплачується в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Відповідно до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Отже, грошова винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях є видом одноразових додаткових видів грошового забезпечення, які відповідно до п. 3 наказу Міністерства внутрішніх справ від 31 грудня 2007 року № 499 входять до складу грошового забезпечення, зокрема осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, до яких належить позивач.

Така грошова винагорода підпадає під поняття «усіх виплат», про які йдеться в п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, а тому вона підлягає включенню в розрахунок середньої заробітної плати.

Посилання відповідача на правову оцінку, яка міститься в інших судових рішеннях (крім постанов Верховного Суду), є неприйнятними, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує лише висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 Кодексу).

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці (87501, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Паровозна, 14, ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 в день звільнення 21 серпня 2015 року.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільнені за період з 22 серпня 2015 року по 27 червня 2019 року в розмірі 373 029 (триста сімдесят три тисячі двадцять дев`ять) грн. 44 (сорок чотири) коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 02 вересня 2019 року.

Суддя Т.В. Логойда