Справа № 1.380.2019.002923
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002923
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я. розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біскотті» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біскотті» про стягнення боргу в сумі 51534 грн. 25 коп.

Позовні вимоги мотивовані нормами ст. 121 Конституції України, ст.ст.19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Зокрема, відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 1 особа.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що відповідач, розуміючи, що обсяги його виробництва у 2018 році збільшаться і як наслідок збільшиться кількість працівників, затвердив новий штатний розпис станом на 01.01.2018 року, в який, зокрема, було включено 4 (чотири) вакансії на посаду кондитера. Одразу, 02.01.2018 відповідачем до Львівського міського центру зайнятості було подано звіт форми № 3-ПН про наявність вакансії кондитера. Протягом 2018 року відповідач поновляв інформацію для Львівського міського центру зайнятості, що дана посада є вакантною, подаючи звіти. Осіб на зайняття посади кондитера Львівським міським центром зайнятості скеровано до відповідача не було (включно до сьогодні.). Впродовж 2018 року відкривались і інші вакансії на посади, про що подавались звіти. У 2018 році за направленням Львівського міського центру зайнятості відповідачем було працевлаштовано 2-х осіб з інвалідністю: ОСОБА_1 на посаду фахівця з друку етикеток та ОСОБА_2 на посаду машиніста пакувальної машини. Крім того, для забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач звертався до Львівського обласного добровільного товариства захисту дітей - інвалідів хворих на ДЦП «Надія» з проханням сприяти у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, що підтверджується листами-зверненнями. Таким чином, товариство вважає, що покладені на нього Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" обов`язки виконані належно, а саме: виділено та створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, вчасно надано державній службі зайнятості інформації про попит на робочу силу (звіти форми № 3-ПН), належним чином відзвітовано перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, а відтак, відсутні правові підстави для покладання міри юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій та пені.

Ухвалою суду від 01.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.08.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши наявні докази, вивчивши матеріали справи, окружний адміністративний суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Як вбачається із Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача становить за 2018 рік становить 198 особа, з них: інвалідів (середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно чинного законодавства встановлена інвалідність) - 7. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 8 особи.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Розрахунком заборгованості по платежу до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2018 рік визначено суму штрафних санкцій в розмірі 50415 грн. 00 коп. та нараховано пеню в розмірі 1119 грн. 25 коп.

В той же час, загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 Господарського кодексу України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Так, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Тому, у цій справі необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з ч.3 даної статті, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 цього ж Закону, пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року за №5067-VІ, роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №806/1368/17, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

В матеріалах справи наявні копії звітів 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з яких убачається що протягом січня-грудня 2018 року відповідач періодично звертався до державної служби зайнятості про наявність вакансій із зазначенням даних про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи з інвалідністю. Окрім того, листом від 17.05.2018 року позивача звертався до Львівського обласного добровільного товариства захисту дітей - інвалідів хворих на ДЦП «Надія» з проханням сприяти у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем вживались усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

В свою чергу, позивачем не надано доказів скерування осіб з інвалідність для працевлаштування у відповідача та доказів відмови останнього у працевлаштуванні таких осіб.

Щодо посилання позивача у відповіді на відзив на те, що звітність форми №3-ПН від 02.01.2012 року до базового центру не подавалась, то такі судом до уваги не беруться, оскільки спростовуються наявними матеріалами справи та не спростовують фактів вжиття товариством заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтований, а тому в його задоволенні слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, судові витрати у формі судового збору, з відповідача не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Я.Мартинюк