Справа № 1840/2570/18
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 серпня 2019 року
Київ

справа №1840/2570/18
адміністративне провадження №К/9901/23726/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 1840/2570/18 за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Управління Служби безпеки України в Сумській області про визнання протиправними та скасування розпорядження та наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Генерального Штабу Збройних Сил України (далі перший відповідач), Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (далі другий відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третій відповідач), Управління Служби Безпеки України в Сумській, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, просив суд:
визнати протиправним та скасувати наказ Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 13 червня 2018 року № 307 (по особовому складу) в частині звільнення підполковника ОСОБА_1 у запас за пунктом е (через службову невідповідність) частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням вимог частини 8 цієї статті;
поновити підполковника ОСОБА_1 на військовій службі, як військовослужбовця Збройних Сил України;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити підполковника ОСОБА_1 у списках особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22 червня 2018 року;
визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.09.2017 № 277 в частині припинення доступу до державної таємниці ОСОБА_1 ;
скасувати розпорядження Управління служби безпеки України в Сумській області від 28 березня 2018 року № 23-д про скасування допуску до державної таємниці підполковнику ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 квітня 2018 року № 139 в частині виключення підполковника ОСОБА_1 зі списків особового складу, усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 квітня 2018 року № 140 в частині зарахування підполковника ОСОБА_1 у списки особового складу на всі види забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України від 11 квітня 2018 року № 148 у частині увільнення підполковника ОСОБА_1 від займаної посади військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та зарахування в розпорядження Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України;
поновити підполковника ОСОБА_1 на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
стягнути з Сумського обласного військового комісаріату належні позивачу суми грошового забезпечення з 22 червня 2018 року.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями Командування Сухопутних військ Збройних Сил України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини 6 статті 12 вказаного Кодексу). До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження служби в Національній поліції України (стаття 59 Закону України «Про Національну поліцію»).
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Як слідує з оскаржуваних судових рішень, позивач обіймав посаду військового комісара Великописарівського районного військового комісаріату Сумської області. Предметом спору у цій справі є відносини щодо звільнення та поновлення на публічній службі, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Примітка до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» визначає перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Відповідно до Указу Президента України «Про переліки посад військовослужбовців і працівників правоохоронних органів, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами» від 21 березня 2002 року посада позивача підполковник військовий комісар Великописарівського районного військового комісаріату Сумської області - не відноситься до посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу.
Отже, позивач не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Справа незначної складності є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 12 КАС України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу справою незначної складності.
Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту, врахувавши обсяг і характер досліджених судами доказів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих прав, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Скаржник мотивує свою касаційну скаргу тим, що судові рішення ухвалені у даній справі на підставі неповного та без всебічного з`ясування обставин. Однак в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обгрунтовано.
Враховуючи вищевикладене, за такого правового врегулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Командування Сухопутних військ Збройних Сил України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 1840/2570/18 за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Сумського обласного військового комісаріату, Управління Служби безпеки України в Сумській області про визнання протиправними та скасування розпорядження та наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов
Судді Верховного Суду