Справа № 0440/5280/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5280/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 (головуючий суддя Кучма К.С., повний текст складено 06.05.2019)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління патрульної поліції у м.Кривому Розі, співвідповідача Департаменту патрульної поліції про встановлення відсутності повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 12.07.2018 року до суду з адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі (в ході розгляду справи залучено у справу як співвідповідача Департамент патрульної поліції ).

В позові позивач просив суд встановити відсутність повноважень Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі здійснювати функції територіального органу Національної поліції України, передбачені Законом України Про Національну поліцію (а.с. 5).

Позов обґрунтовано тим, що поліцейськими Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі було складено постанови №773063 від 10.06.2017 року, №698852 від 15.09.2017 року та №195394 від 17.09.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі за правопорушення, передбачені ст.122 КУпАП. Позивач зазначає, що згідно із ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається уповноваженими на те посадовими особами МВС (Національної поліції України), тому він вважає, що поліцейські Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі не є уповноваженими особами щодо складання процесуальних документів згідно КУпАП. Отже, враховуючи, що у відповідача відсутня державна реєстрація юридичної особи, позивач зазначає, що у нього відсутні повноваження здійснювати функції територіального органу Національної поліції України, передбачені Законом України Про Національну поліцію, тому він звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 в задоволенні даного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. Також зазначено, що позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред`явлення позову щодо визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) у відповідача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення поклався на письмові докази, які не є належними та допустимими. Посилається на те, що в силу ст. 89 ЦК України, юридична особа підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. Відсутність у відповідача ідентифікаційного коду юридичної особи позбавляє Управління патрульної служби поліції в Кривому Розі здійснювати будь-яку діяльність. Отже, Управління патрульної служби поліції в Кривому Розі Департаменту патрульної поліції не є юридичною особою, що позбавляє постанову відповідача №698852 від 15.09.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення, що складена поліцейським УПП в м. Кривому Розі, статусу виконавчого документу та унеможливлює відкриття виконавчого провадження за цією постановою. Зазначає, що вказане не було враховано судом першої інстанції.

Відповідачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що на сьогоднішній день взагалі відсутній предмет спору, оскільки відповідно до наказу Національної поліції України №420 від 25.04.2018 року «Про організаційно штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» відповідно до ст. 15 ЗУ «Про Національну поліцію» затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції України, згідно вказаного наказу - створено полк патрульної поліції міста Кривий Ріг. Патрульна поліція функціонує у складі поліції. Вказує, що на час винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення 15.09.2017 року Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі здійснювало повноваження як територіальний/відокремлений підрозділ Департаменту патрульної поліції та керувалося актами Національної поліції України та Департаменту патрульної поліції, а працівники відповідача діяли як уповноважені на те особи.

Позивачем надано заперечення на відзив, згідно яких зазначено, що судом першої інстанції використані неналежні письмові докази для обґрунтування свого рішення. Вказує, що ні Департамент патрульної поліції, ані полк патрульної поліції чи Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі не наділені повноваженнями, встановленими вищезазначеним Законом України виключно для Національної поліції України, до складу якої, відповідно до ч. 3 ст. 13 цього Закону, Департамент патрульної поліції не входить. Вважає рішення суду першої інстанції з цієї позиції таким, що прийняте на підставі невірного застосування норм матеріального та процесуального права; які дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Позивачем також подано клопотання про розгляд справи без її участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.09.2017 року інспектором роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Собуловським В.Ю. було винесено постанову серії БР №698852 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , за правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП, яким до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Начальником Управління патрульної поліції у м.Кривому Розі супровідним листом від 12.10.2017 року до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області було направлено винесену постанову про накладення адміністративного стягнення щодо стягнення з позивача штрафу, та головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55789141 від 12.02.2018 року.

Не погоджуючись із прийнятою постановою Криворізького РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження, позивач оскаржив її до суду. Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року по справі №804/177/287/18 позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправними дії Криворізького РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області щодо прийняття до виконання постанови №698852 від 15.09.2017 року, складену інспектором роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м.Кривому Розі Собуловським В.Ю. та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55789141 від 12.02.2018 року щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 850 грн., на підставі постанови №698852 від 15.09.2017 року. Визнано протиправною та скасовано постанову ВП №55789141 від 12.02.2018 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 650 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено, та вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 17-19).

Позивач вважає відсутність в Управлінні патрульної поліції в м.Кривому Розі повноважень здійснювати функції територіального органу Національної поліції України, передбачені Законом України Про Національну поліцію, тому звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач та співвідповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій суб`єктів владних повноважень чітко визначені Конституцією та законами України.

При цьому предмет даного спору стосується встановлення відсутності повноважень Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі здійснювати функції територіального органу Національної поліції України, передбачених Закон України Про Національну поліцію.

В силу ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема (п. 5 ч. 1 ст. 5 КАСУ) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Позивач в позові зазначає, що поліцейськими Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі було складено постанови №773063 від 10.06.2017 року, №698852 від 15.09.2017 року та №195394 від 17.09.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі за правопорушення, передбачені ст.122 КУпАП.

При цьому позивач безпосередньо не оскаржує постанови відповідача, якими на нього накладено адміністративне стягнення.

Позивач обрав інший спосіб захисту, а саме встановлений п. 5 ч. 1 ст. 5 КАС України - шляхом встановлення наявності чи відсутності компетенції/повноважень суб`єкта владних повноважень.

З цього приводу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 13 березня 2019 року у справі №820/3713/17 (провадження №11-1257апп18), спір, у якому особа, яка не є суб`єктом владних повноважень, заявляє вимоги про визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) у суб`єкта владних повноважень, не є компетенційним, тому не може бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства.

Так, Велика Палата Верховного Суду надаючи висновок про те, що спір є некомпетенційним для розгляду в порядку КАС України, виходила з того, що компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їх компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них як позивачем, так і відповідачем є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень (відповідач) своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Натомість у справі, яка переглядається, позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред`явлення позову щодо визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) у відповідача, а тому саме собою визнання відсутності у зазначеного відповідача компетенції не відновить прав позивача, які він вважає порушеними через прийняття постанов №773063 від 10.06.2017 року, №698852 від 15.09.2017 року та №195394 від 17.09.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі за правопорушення, передбачені ст.122 КУпАП, тобто не призведе до реального й ефективного захисту прав позивача.

Саме такий висновок міститься в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 13.03.2019 року у справі №820/3713/17 (провадження №11-1257апп18).

Також, в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі №705/748/17 (провадження №11-1195апп18) зазначено, що під компетенційним спором вважається спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень; їх особливість полягає в тому, що сторони у них - як позивач, так і відповідач - є суб`єктами владних повноважень; завдання суду в таких спорах встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; компетенційні спори виникають виключно в межах реалізації функцій публічно-правового характеру суб`єктами владних повноважень; судовий розгляд компетенційних спорів зумовлений необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача; розмежування компетенції різних органів має ґрунтуватися, зокрема, на положенні щодо недопущення дублювання їхніх повноважень; такі спори можуть виникати на підставі прийняття рішення, вчинення дій суб`єктом владних повноважень, які, з позиції іншого суб`єкта владних повноважень, не відповідають закону, виходять за межі компетенції відповідача або прийняті з порушенням встановленої процедури тощо

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду та закрити провадження у даній справі.

Так, в силу норм КАС України адміністративний суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суд закриває провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України на підставі того, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, припустився помилки та не дослідив процесуальних норм, які дають підстави для закриття (відмови у відкритті) провадження у даній справі.

Зазначений помилковий висновок суду першої інстанції щодо можливості розгляду такої справи за правилами адміністративного судочинства слід усунути шляхом скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасування, а провадження у справі закриттю.

З огляду на результати розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили 07.08.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 07.08.2019.

Повний текст постанови виготовлено 20.08.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров