Справа № 826/28160/15
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 серпня 2019 року

Київ

справа №826/28160/15

адміністративне провадження №К/9901/23764/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Державної санітарно-епідеміологічної служби України про визнання рішень, дій, бездіяльності протиправними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров`я України, в якому, з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог,просив:

- визнати протиправним наказ МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-о «Про ліквідацію бюджетних закладів, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ України» в частині покладення на нього обов`язків голови ліквідаційної комісії;

- визнати протиправним наказ МОЗ України від 28 грудня 2012 року №301-о «Про звільнення головних лікарів СЕС об`єктів з особливим режимом роботи»;

- визнати протиправним наказ МОЗ України від 03 лютого 2016 року №7-о «Про внесення змін до персонального складу ліквідаційних комісій юридичних осіб»;

- визнати протиправними дії МОЗ України щодо внесення до додатку до наказу МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-о ОСОБА_1 без його згоди та з помилкою у назві посади;

- визнати протиправними дії МОЗ України щодо виготовлення двох примірників сторінки 16 додатку до наказу МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-о з відкорегованою назвою посади, засвідчені підписом посадової особи та печаткою МОЗ України, без заміни цієї сторінки в наказі МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-о;

- визнати неправомірними дії МОЗ України при проведенні заміни голови ліквідаційної комісії через 45 діб після проведення ним ліквідації юридичної особи та не ознайомлення його з відповідним наказом;

- визнати протиправною бездіяльність МОЗ України та Держсанепідслужби України, що призвела до порушення його прав як фізичної особи, яка мала наслідком примусове безоплатне виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії та завдала значної моральної та матеріальної шкоди: сумоусунення МОЗ України від забезпечення ліквідаційної процедури державного закладу; не забезпечення своєчасної заміни голови ліквідаційної комісії; не забезпечення своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні; не забезпечення фінансування для виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії;

- стягнути з МОЗ України виплату у сумі 206496 грн 50 коп. за час виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії СЕС зони відчуження;

- стягнути з МОЗ України виплату у сумі 171097 грн 10 коп. за час фактичної затримки виплати вихідної допомоги та компенсації невикористаної відпустки при звільненні, згідно наказу МОЗ України від 28 грудня 2012 року №301-о «Про звільнення головних лікарів СЕС об`єктів з особливим режимом роботи»;

- стягнути з МОЗ України суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 80000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2018 року залишено без розгляду позов в частині позовних вимог про: визнання протиправним наказу МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-о «Про ліквідацію бюджетних закладів, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ України» в частині покладення на ОСОБА_1 обов`язків голови ліквідаційної комісії; визнання протиправним наказу МОЗ України від 28 грудня 2012 року №301-о «Про звільнення головних лікарів СЕС об`єктів з особливим режимом роботи»; визнання протиправним наказу МОЗ України від 03 лютого 2016 року №7-о «Про внесення змін до персонального складу ліквідаційних комісій юридичних осіб»; визнання протиправними дії МОЗ України щодо внесення до додатку до наказу МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-о ОСОБА_1 без його згоди та з помилкою у назві посади; визнання протиправними дії МОЗ України щодо виготовлення двох примірників сторінки 16 додатку до наказу МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-о з відкорегованою назвою посади, засвідчені підписом посадової особи та печаткою МОЗ України, без заміни цієї сторінки в наказі МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-о; визнання неправомірними дій МОЗ України при проведенні заміни голови ліквідаційної комісії через 45 діб після проведення ОСОБА_2 ліквідації юридичної особи та не ознайомлення ОСОБА_1 з відповідним наказом, який його стосується; визнання протиправною бездіяльності МОЗ України та Держсанепідслужби України, що призвела до порушення прав ОСОБА_1 як фізичної особи, мала наслідком примусове безоплатне виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії та завдала значної моральної та матеріальної шкоди: сумоусунення МОЗ України від забезпечення ліквідаційної процедури державного закладу; не забезпечення своєчасної заміни голови ліквідаційної комісії; не забезпечення своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні; не забезпечення фінансування для виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постанову та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Обставинами справи свідчать, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби.

При цьому посада позивача (головний державний санітарний лікар зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення) не підпадає під перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

За таких обставин та правового врегулювання спірні правовідносини, що склались відносяться до справ незначної складності.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Державної санітарно-епідеміологічної служби України про визнання рішень, дій, бездіяльності протиправними та стягнення коштів.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.Г.Загороднюк

Судді Л.О.Єресько

В.М.Соколов