Справа № 755/12616/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року, повний текст якого складено 12 серпня 2019 року, у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на 6 (шість) місяців,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в якому просило продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 6 (шість) місяців.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року позовну заяву задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Народної республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 6 (шість) місяців.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на час перебування Відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців даних, які б могли підтвердити надання останньому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, надано не було, з працівниками міграційної служби останній не співпрацює, а відомостей щодо підтвердження його особи від консульства не надходило.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі, а також уточненнях до неї, посилається на те, що, по-перше, анкета для отримання дозволу на повернення була заповнена Апелянтом у повному обсязі, по-друге, особа ОСОБА_1 була встановлена рік тому, по-третє, Позивачем не було забезпечено направлення повторного запиту до уповноважених органів з метою ідентифікації Відповідача, по-четверте, на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції строк затримання вже сплинув.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.09.2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 11.08.2018 року, уповноваженою особою відносно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ 003920 про притягнення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

11 серпня.2018 року, постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ 003920, за вчинення вказаного правопорушення накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. в дохід держави. Копію постанови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав 11.08.2018 року.

11 серпня 2018 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальної міграції управління запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Славецьким Є. Ю. , у зв`язку з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, прийнято рішення про зобов`язання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 покинути територію України у термін до 12.08.2018 року.

13 серпня 2018 року, Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України - задоволено. (а. с. 32-36)

11 лютого 2019 року, Вознесенським районним судом Миколаївської області, позовні вимоги Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - задоволено. (а с. 42-43)

Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області неодноразово зверталосья до Миколаївського ПТПІ з вимогою щодо надання інформації та заповнення іноземцем анкети з метою подальшого виготовлення сертифікату на повернення до Народної Республіки Бангладеш, однак, відповідачем складена письмова відмова від заповнення анкети.

07 серпня 2019 року Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області зверталось до Почесного консулу Почесного Консульства Народної Республіки Бангладеш у місті Києві з листом про сприяння у документуванні проїзним документом до Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Приписи ч. 1 ст. 26 Закону визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Приписи ч. 11 ст. 289 КАС України визначають, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Тобто, існування принаймні однієї з передбачених у ч. 11 ст. 289 КАС України умов з урахуванням обставин справи є достатнього підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання.

За правилами ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Судом першої інстанції встановлено, що необхідність продовження строку затримання позивачем мотивована тим, що під час перебування громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців, даних які б могли підтвердити надання останньому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні відсутні, з працівниками міграційної служби не співпрацює, відомостей від Почесного Консульства Народної Республіки Бангладеш у м. Києві щодо підтвердження особи не надходило, що унеможливлює вирішення питання компетентними органами про видворення особи з території України.

Колегія суддів зазначає, що згідно пункту 1 Розділу VІ Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ від 23.04.2012 року № 353/271/150 передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою, до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Як убачається із матеріалів справи, Позивач 14.02.2019 року та 10.06.2019 року (а.с. 44-45) звертався до Миколаївського ПТПІ з проханням заповнити анкету для Посольства Народної Республіки Бангладеш з метою документування відповідача свідоцтвом на повернення в країну походження, проте останній від заповнення анкети відмовився (а.с. 46-47).

Проте, Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що відмова від заповнення анкети не може братися до уваги, оскільки така заява була відібрана в останнього шляхом введення в оману та без пояснення її змісту.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Позивач 02.08.2019 року повторно звертався до Миколаївського ПТПІ з проханням заповнити анкету для Посольства Народної Республіки Бангладеш з метою документування відповідача свідоцтвом на повернення в країну походження (а.с. 48).

Вказана анкета 05.08.2019 року була заповнена громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 в повному обсязі та відповідно містить підпис останнього (49-50).

Отже, колегія суддів вважає, що Позивачем не доведено відсутність співпраці з боку громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 під час процедури його ідентифікації.

Нормами ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачається, що передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що визначальним при розгляді даної справи є встановлення активних дій з боку позивача для забезпечення ідентифікації з метою уникнення безпідставного обмеження свободи особи.

Як свідчать матеріали справи, Позивачем до адміністративного позову не додано доказів, які б підтверджували факт звернення його до Посольства Народної Республіки Бангладеш та Департаменту консульської служби України МЗС із запитами про ідентифікацію особи відповідача.

Крім того, матеріали справи підтверджено, що посадовими особами ДМС України, особа Відповідача була ідентифікована 11.08.2018 року, що підтверджується довідкою про особу №156, поясненнями Відповідача від 11.08.2018 року, протоколом про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення від 11.08.2018 року, рішенням про примусове повернення до країни громадянської належності від 11.08.2018 року, в яких зазначені повні анкетні дані відповідача та які складено в присутності перекладача.

Таким чином, на час звернення Позивача з відповідним позовом ним не вжито активних дій для забезпечення реадмісії особи та таке забезпечення потребує додаткового часу.

З огляду на те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пп. f п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно з п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Відповідно до частиною третьою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись 242, 243, 246, 272, 288, 308, 311, 317, 321,322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено « 02» вересня 2019 року.