Справа № 140/642/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5719/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі № 140/642/19, прийняте суддею Калинюк Ж.В. у місті Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач про визнання протиправною та скасування вимоги від 04 лютого 2019 року № Ф-10575-55 про сплату боргу (недоїмки).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон України №2464-VІІ) позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за нього у період, за який винесена спірна вимога, нараховував та сплачував роботодавець як страхувальник в розмірі не менше мінімального внеску, що виключає обов`язок зі сплати єдиного внеску позивачем ще як особою, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець. При цьому, підприємницьку діяльність позивач фактично не здійснював, що не спростовано відповідачем. Маються покликання на практику Європейського суду з прав людини.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення, що не відповідає норм матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що контролюючий орган при надісланні податкової вимоги керувався офіційною інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, оскільки позивач з 27.03.1997 року був фізичною особою - підприємцем. Оскаржувана вимога є аналогом податкової вимоги, яка містить зобов`язання погасити заборгованість зі сплати єдиного внеску.

З 01.01.2017 року набув чинності Закон України від 06.02.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону України №2464-VІІ. Відповідно до змін фізичні особи - підприємці, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, мінімальний розмір якого в 2017 році - 704 грн., а з 01.01.2018 року - 819,06 грн.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що юридичні особи, з якими позивач перебував у трудових відносинах, як роботодавці, нараховуючи заробітну плату, сплачували за нього як страхувальника єдиний внесок, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України.

Відповідачем не доведено, що за 2017 - 2018 роки позивачем велась будь - яка підприємницька діяльність.

Позиція по справі не суперечить практиці Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи в апеляційному провадженні проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 27 березня 1997 року по 28 лютого 2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (запис від 21 січня 2014 року №0024777 та запис від 28 лютого 2019 року №2024777 відповідно, а.с.78-79).

04 лютого 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу №Ф-10575-55 про сплату боргу (недоїмки) станом на 31 січня 2019 року у сумі 18276,72 грн. відповідно до статті 25 Закону України №2464-VI та даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.8).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 8 статті 9 Закону України №2464-VI платники єдиного внеску (фізичні особи - підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність) зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Проведеним аналізом картки особового рахунку встановлено, що ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) перебував на обліку як фізична особа- підприємець в Луцькій ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області з 27.03.1997 по 28.02.2019 на загальній системі оподаткування.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно пункту 4 статті 25 Закону України №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. (Розділ VI п. З Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до вищезазначеного нарахування єдиного внеску по коду платежу «71040000» здійснюється згідно облікових даних з інформаційної системи, тобто в автоматичному режимі. Недоїмка, яка зазначена у вимозі від 04.02.2019 № 10575-55 в сумі 18276,72 грн. нарахована за 2017-2018 роки.

Враховуючи вищезазначене, в інтегрованій картці позивача відбулося нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі мінімального страхового внеску за наступні періоди:

09.02.2018 року в розмірі 8448, 00 грн. єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік: 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2017 року) х 22 відсотки = 704,00 грн. х 12 місяців);

19.04.2018 року в розмірі 2457,18 грн. єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за І квартал 2018 року: 3723,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2018 року) х 22 відсотки = 819,06 грн. х 3 місяці);

19.07.2018 року в розмірі 2457,18 грн. єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за II квартал 2018 року: 3723,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2018 року) х 22 відсотки = 819,06 грн. х 3 місяці);

19.10.2018 року в розмірі 2457,18 грн. єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за III квартал 2018 року: 3723,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2018 року) х 22 відсотки = 819,06 грн. х 3 місяці).

У свою чергу, у зв`язку із тим, що станом на 31.10.2018 року згідно з даними АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці ОСОБА_1 рахувався борг по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб - підприємців, Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 № Ф-10575-55.

При цьому, вищезазначеною вимогою не здійснювалося жодних нарахувань грошового зобов`язання по єдиному внеску, натоміть вона лише містила вимогу до платника сплатити загальну суму боргу по єдиному внеску, який на момент її винесення уже рахувався в інтегрованій картці платника.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2013 № 755-IV (далі - Закон України № 755-IV) єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань (далі - ЄДР) створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з ЄДР.

Статус документів та відомостей, внесених до ЄДР передбачений статтею 10 Закону України № 755-IV. Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до ЄДР, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою стороною.

Таким чином, взяття та зняття з обліку платників податків контролюючими органами здійснюється за принципом організаційної єдності реєстраційних процедур, що проводяться державними реєстраторами. Обмін відомостями (запитами) про здійснення дій з державної реєстрації та взяття на облік (зняття з обліку) юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між ЄДР.

Контролюючий орган, при надісланні податкової вимоги від 04.02.2019 № Ф-10575-55 керувався офіційною інформацією з ЄДР, оскільки скаржник був фізичною особою - підприємцем (з 27.03.1997).

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України 755-IV фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем 28.02.2019 припинено підприємницьку діяльність.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

З 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону України № 2464-VІ.

Відповідно до вказаних змін фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 01.01.2017 становить 704 грн., а з 01.01.2018 становить 819, 06 грн.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правовідносини, з приводу яких виник спір регулюються Законом України № 2464-VI, яким визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з ст. 6 Закону України № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абз. З та 4 ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

З 01.10.2013 функції адміністрування єдиного соціального внеску передані від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України, яке перетворено шляхом реорганізації у ДФС України (Постанова КМУ від 21.05.2014 №160 «Про утворення Державної фіскальної служби»).

Головне управління ДФС у Волинській області є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього органом виконавчої влади, в силу норми Закону України № 2464-УІ, п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, зокрема, забезпечує реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.01.1998 року по 28.02.2019 позивач перебував у трудових відносинах із Східноєвропейським національним університеті імені Лесі Українки; Волинським національним університетом імені Лесі Українки; Луцьким педагогічним коледжом; Волинським інститутом післядипломної педагогічної освіти; Луцьким навчально-виховним комплексом №20 Луцької міської ради Волинської області; Комунальним закладом «Луцький ліцей Луцької міської ради Волинської області»; Луцьким навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів-правознавчий ліцей з посиленою фізичною підготовкою»; дитячо-юнацькою футбольною школою «Волинь».

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що оскільки перераховані вище юридичні особи як роботодавці, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачували за нього як страхувальники єдиний соціальний внесок, розмір якого перевищує мінімальний страховий внесок, а тому це виключає обов`язок зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 ще і як особою, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, враховуючи таке.

Фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками не звільняються від сплати єдиного внеску . Сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, оскільки за фізичну особу - підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що вимога від 04 лютого 2019 року № Ф-10575-55 про сплату боргу (недоїмки), винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.

Судові витрати розподілу не підлягають виходячи із вимог ст. 139 КАС України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі № 140/642/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 04.09.2019 року.