Справа № 560/1593/19
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1593/19
РІШЕННЯ

іменем України

04 вересня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання незаконним рішення, скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 05.02.2019 в сумі 18726,72 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у грудні 2005 він зареєструвався як фізична особа-підприємець. В травні 2007 подав заяву про припинення підприємницької діяльності. 05.02.2019 ГУ ДФС у Хмельницькій області прийняло вимогу №Ф-859-50 ГУ ДФС у Хмельницькій області про стягнення боргу в сумі 118276,72 грн., яку позивач оскаржив позивачем до ДФС України. Листом від 01.04.2019 скарга залишена без задоволення.

Позивач вважає рішення ГУ ДФС Хмельницької області так і ДФС України безпідставними, надуманими, які не відповідають вимогам закону і підлягають скасуванню, оскільки з травня 2007 року не займається підприємницькою діяльністю.

Ухвалою від 10.06.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справ за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 05.08.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін на усунення недоліків.

На адресу суду від позивача надійшли пояснення на усунення недоліків, визначених ухвалою від 05.08.2019 та відповідно до ухвали від 29.08.2019 розгляд справи продовжено.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, подав до суду відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що згідно даних податкового обліку позивач перебуває на обліку у Волочиському управлінні ГУ ДФС у Хмельницькій області (Волочиський район) з 17.01.2006 як фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування. Дата державної реєстрації - 29.12.2005.

Станом на 31.01.2019 за даними інтегрованих карток платника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , рахується заборгованість з єдиного соціального внеску для фізичних осіб - підприємців в сумі 18276,72 грн., яка утворилась внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум податкового зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів на дату формування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) позивач в стані припинення підприємницької діяльності не перебував та рішення про припинення ним не було прийнято.

Враховуючи викладене, відповідач вважає законною та обґрунтованою вимогу про сплату боргу із єдиного внеску, оскільки жодних обґрунтованих доводів в позовній заяві для цього не наведено.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Суд встановив, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 29.12.2005 зареєстрований як фізична особа-підприємець перебував на загальній системі оподаткування по даний час.

Станом на 31.01.2019 за даними інтегрованих карток платника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , рахується заборгованість з єдиного соціального внеску для фізичних осіб - підприємців в сумі 18276,72 грн.

Дана заборгованість утворилась внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум податкового зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідач сформував спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 № Ф-859-50, відповідно до якої, ФОП ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити 18726,72 грн. заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відноси нарахування і сплати єдиного внеску, є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464) у відповідності до якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 та пункту 3 частини 1 II розділу Інструкції № 449, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3 розділу 3 Інструкції №449 для фізичних осіб-підприємців (на загальній системі оподаткування) єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22% на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника в силу припису частини 12 стаття 9 Закону №2464.

Фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI у редакції, що діяла до 10.10.2017.

З 1 січня 2018 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який вніс зміни До Закону України 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Цим Законом встановлено нові строки сплати єдиного внеску для фізичних осіб- підприємців, які застосовують загальну систему оподаткування, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність та членів фермерського господарства

Зокрема, з 01.01,2018 вказані, категорії осіб зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за Кварталом, за який сплачується такий внесок (граничний термін сплати 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018).

Відповідно до пункту 2.4 частини 2 статті 6 платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 2 статті 25 Закону №2464, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 4 статті 25 Закону №2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно частини 3 VI розділу Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до частини 4 VI розділу Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Відтак, у зв`язку із закінченням граничних термінів сплати позивачем грошового зобов`язання в сумі 18276,72 грн. з єдиного внеску, згідно вимог чинного законодавства, головним управлінням ДФС у Хмельницькій області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 859-50 від 05.02.2019.

Отже, з аналізу вищенаведених норм діючого законодавства вбачається, що позивач за наявності державної реєстрації фізичної особи-підприємця є платником єдиного внеску і зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок у порядку і строки визначені Законом № 2464 та Інструкцією № 449.

Суд не погоджується із позицією позивача щодо того, що він припинив підприємницьку діяльність на підставі заяви від травня 2007 та зазначає наступне.

Згідно Закону України від 15.05.2003 № 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі - Закон № 755), який набрав чинності з 01.07.2004, зі змінами та доповненнями регулюються відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 Закону №2464, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників; зазначених в абзацах 2, 3, 5 та 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

У осіб, зазначених в абзацах 2, 3, 5 та 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (абзац 2 частини 1 статті 5 Закону № 2464).

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах 2, 5 та 7 пункту 1 та пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці 6 пункту 1 та пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці 8 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (абзац 7 частина 1 статті 5 Закону № 2464).

Відповідно до частини 8 статті 4 Закону № 755 фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цієї фізичної особи.

Відповідно до положень абзацу 7 частини 1 статті 5 Закону України №2464, зняття з обліку фізичних осіб-підприємців, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, а осіб, які провадять незалежну професійну діяльність - за їхньою заявою, після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, така особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем або особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (частина 4 статті Закону України №2464).

Враховуючи вищевикладене, позивач є платником єдиного внеску, відповідно до вимог Закону України №2464 та Інструкції №449, оскільки позивач з 29.12.2005 зареєстрований як фізична особа-підприємець перебував на загальній системі оподаткування по даний час, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, оскільки відповідач діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи суд не встановив доказів, які свідчили б про протиправність спірної вимоги, а тому суд дійшов висновку, що вимога ГУ ДФС у Хмельницькій області від 05.02.2019 №Ф-859-50 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, сформована відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, а отже, є законною і обґрунтованою, а тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що доводи позивача не є обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

З врахуванням вимог статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04 вересня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя В.В. Матущак