Справа № 160/6113/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2019 року Справа № 160/6113/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Носаль П.В.,
розглянувши у місті Дніпрі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ФІНІЛОН» (далі - Товариство) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просить:
- визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відносно визначення у виконавчому провадженні № 59063430 суми виконавчого збору у сумі 267447803,80 грн.;
- визнати неправомірною та скасувати постанову від 08.05.2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 59063430 винесену Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
В обґрунтування позову Товариство посилається на протиправність оскарженої постанови, оскільки вважає, що визначена у ній сума виконавчого збору безпідставно розрахована відповідачем виходячи з фактичної суми заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перед Національним банком України відповідно до кредитного договору, де Товариство виступило поручителем, та зазначає, що базою обчислення суми виконавчого збору є вартість предмета іпотеки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Відповідач наданим правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог на адресу суду не надіслав.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.12.2018р. у справі №911/1196/18 доповнено пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Київської області від 25.10.2018 у справі №911/1196/18 наступним абзацом: «Встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
На виконання рішення від 25.10.2018р. у справі №911/1196/18 Господарським судом Київської області видано відповідний наказ.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП №59063223 з примусового виконання наказу №911/1196/18 від 25.10.2018р., виданого Господарським судом Київської області у пункті 3 якої зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.05.2019р. ВП №59063223 вирішено стягнути з Товариства (боржника) виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн., що підтверджується змістом копії вказаної постанови.
Вважаючи неправомірними дії відповідача відносно визначення у виконавчому провадженні №59063223 суми виконавчого збору у сумі 267447803,80 грн., Товариство звернулося до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон №1404) встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно із ч.5 ст.26 Закону №1404 визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно до ч.1, ч.2, ч.4 ст.27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналізуючи вищенаведені норми можна дійти висновку про те, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення зобов'язаний прийняти постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому, при визначенні розміру виконавчого збору, встановленого наведеними нормами Закону №1404, державний виконавець повинен виходити із двох критеріїв щодо предмету примусового виконання судового рішення, а саме: стягнення суми заборгованості (10% суми, що підлягає стягненню); вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (10% вартості такого майна).
З матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 267447803,80 грн., є звернення стягнення в примусовому порядку на предмет іпотеки, а саме приміщень адміністративно-виробничих приміщень та боксу інкасаторських машин загальною площею 769,0 кв. м., що знаходяться за адресою: АР Крим, м. Керч, вул. Леніна 44, буд.28, квартири загальною площею 36,5 що знаходиться за адресою: АР Крим, м. Джанкой, вул. Жовтнева 22, кв.22.
Тобто, предметом примусового виконання вищенаведеного судового рішення є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майна, що належать позивачеві, вищевказану квартиру за початковою ціною 500553 грн. і адміністративно-виробниче приміщення та боксу інкасаторських машин загальною площею 769,0 кв. м., за початковою ціною, визначеною іпотечним договором, -9172812 грн., та відповідно, державний виконавець повинен був визначити виконавчий збір виходячи з загальної вартості майна боржника на яке звернено стягнення із розрахунку 10% вартості такого майна, який виходячи із визначеної початкової вартості 9673365 грн. та вимог ч.2 ст.27 Закону №1404 повинен становити 967336,5 грн. (9673365 грн.*10%)
У той же час, відповідачем у постанові про стягнення виконавчого збору визначено розмір виконавчого збору у сумі 267 447 803,80 грн. виходячи із самої суми заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перед Національним банком України, що не відповідає вимогам ч.2 ст.27 Закону №1404, оскільки предметом примусового виконання судового рішення у даному виконавчому провадженні є звернення стягнення на предмет іпотеки, а не загальна сума заборгованості Приватбанку перед Національним банком України.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У порушення вказаної норми представником відповідача не надано суду належних, доказів, які б свідчили про правомірність визначення в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн. виходячи із того, що предметом примусового виконання судового рішення за виконавчим провадженням ВП №59063223 було не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на нерухоме майно -, за початковою ціною 9673365 грн.
Крім того, слід зазначити, що зміна вартості майна, яке підлягає реалізації на прилюдних торгах не може вплинути на суму виконавчого збору, оскільки при його реалізації вартість майна може лише зменшуватися.
Так, частиною 5 ст.61 Закону №1404 передбачено, що не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.
У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.
Таким чином, зазначене свідчить про те, що вартість реалізованого нерухомого майна може лише зменшуватися у ході його реалізації та може становити 70% від вартості цього майна, а, відповідно, сума виконавчого збору, визначена за початковою ціною такого майна при відкритті виконавчого провадження, відповідає вимогам ч.2 ст.27 Закону №1404.
Окрім того, відповідач не позбавлений можливості, у разі реалізації такого майна за ціною вищою від початкової, достягнути різницю суми виконавчого збору.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За таких обставин, слід дійти висновку, що, прийнявши оскаржувану постанову у зазначеній частині щодо визначення виконавчого збору у розмірі 267447803,80 грн., виходячи із суми заборгованості по кредитному договору, відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача на мирне володіння його майном та визначив розмір виконавчого збору із суми, яка не була предметом примусового виконання, а тому такі порушені права Товариства підлягають судовому захисту шляхом часткового задоволення позовних вимог у частині визначення суми виконавчого збору у розмірі 266480467,30 грн., виходячи із розрахунку: 267447803,80 грн. - 967336,50 грн. (10% вартості майна).
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визначення у виконавчому провадженні №59063430 суми виконавчого збору у сумі 267447803,80 грн. (двісті шістдесят сім мільйонів чотириста сорок сім тисяч вісімсот три гривні 80 коп.).
Визнати протиправною та скасувати постанову від 08.05.2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №59063223, прийняту Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у частині визначення у виконавчому провадженні суми виконавчого збору у сумі 266480467,30 грн. (двісті шістдесят шість мільйонів чотириста вісімдесят тисяч чотириста шістдесят сім гривень 30 коп.).
У іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 20.08.2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна