Справа № 340/1754/19
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м.Кропивницький Справа № 340/1754/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Пасічника Ю.П., розглянув за правилами спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (вул.Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ) про скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить:

- скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-93313-50 від 08.11.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він у період з 05.12.2003 р. по 22.07.2015 р. здійснював підприємницьку діяльність згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, виданою Ульяновською районною державною адміністрацією Кіровоградської області № 210 від 04.12.2003р.. У липні 2015 року ОСОБА_1 була припинена підприємницька діяльність, про що свідчить позов Ульяновського відділення Гайворонського обєднання державної податкової інспекції оловного управління ДФС у Кіровоградській області за №1411/10/1700 від 22.05.2015 року до Кіровоградського окружного адмінсуду, відповідачем якого є ФОП ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. 10.07.2019 року Позивачу стало відомо, що 08 листопада 2018 року Відповідачем було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-93313-50 відповідно до якої Відповідач вимагає від Позивача сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15 819,54 грн.. Станом на період складення вимоги - 31.10.2018 року, Позивач уже не являвся фізичною особою - підприємцем та не здійснював підприємницьку діяльність. Враховуючи вказане, позивач вважає, що вимога податкового органу є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 22 липня 2019 року відкрито провадження за правилами спрощеного (письмового) провадження.

Зазначеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з відповідними доказами в їх обґрунтування.

У встановлений судом строк відповідачем надіслано суду відзив на адміністративний позов, в якому останній просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та зазначає, що позивач перебуває на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа - підприємець (дата державної реєстрації 04.12.2003) та на дату формування вимоги, не перебував в стані припинення підприємницької діяльності, що підтверджується реєстраційними та обліковими даними. Враховуючи вказане, позивач не припинивши діяльність повинен сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від фінансового стану платника.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 з 2003 року зареєстрований в якості фізичної особи підприємця та перебуває на обліку в Гайворонській об'єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Кіровоградській області.

Головним управлінням державної фіскальної служби у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № №Ф-93313-50 від 08.11.2018 року з єдиного соціального внеску в сумі 15819,54 грн.

Вважаючи зазначену вимогу протиправною позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі - Закон).

Платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (п. 1 частини першої ст. 4 цього Закону).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший п. 1 частини першої ст. 7 Закону про ЄСВ).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 частини першої ст. 4 цього Закону, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. З частини першої ст. 7 цього Закону).

Як визначено п. 2 цієї частини, базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню ПДФО. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов'язкової звітності.

У свою чергу, відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 08.11.2018р. складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-93313-50 в сумі 15819 грн. 54 коп..

Заперечуючи проти вказаного рішення, позивач вказує, що він його підприємницька діяльність припинена, а тому не зобовязаний нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок.

Судом встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійсненого за запитом суду по реєстраційному номеру облікової картки платника податків, позивача по справі (рнокпп НОМЕР_1), станом на 19.07.2019р. у вказаному реєстрі записів за вказаним параметром не знайдено (а.с.28).

Натомість суд зазначає, що згідно вищевказаного Витягу з Держреєстру до нього включено лише відомості щодо осіб, які зареєстровані після 01.07.2004р. дати набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, тож цілком очевидно, що відомості щодо осіб, державна реєстрація яких відбулась до 01.07.2004р. до Держреєтру з обєктивних причин не включені.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційних даних з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ОСОБА_1, рнокпп НОМЕР_1, зареєстрований фізичною особою-підприємцем 04.12.2003р., номер державної реєстрації 210. При цьому вказані інформаційні дані не містять відомостей про припинення підприємницької діяльності (а.с.34-38).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» від 22 грудня 1994 року № 320/94-ВР (в редакції Закону чинній на момент державної реєстрації позивача ФОП) підприємства, установи, організації всіх форм власності, включаючи установи Національного банку України, комерційні банки, інші фінансово-кредитні установи, фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, інші органи, уповноважені проводити державну реєстрацію (ліцензування) фізичних осіб-суб'єктів підприємницької та іншої діяльності, зобов'язані в місячний термін подавати до державних податкових інспекцій за місцем постійного проживання платників податків та інших обов'язкових платежів, а для осіб, які не мають постійного місця проживання в Україні, - за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування, відомості, передбачені частиною третьою цієї статті, для присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі.

На підставі відомостей, поданих підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, включаючи Національний банк України та його установи, комерційні банки, інші фінансово-кредитні установи, та фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів, іншими органами, Головна державна податкова інспекція України надає фізичній особі-платнику податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційний номер і надсилає до державної податкової інспекції за місцем проживання фізичної особи або за місцем отримання доходів чи за місцезнаходженням об'єкта оподаткування картку з ідентифікаційним номером.

У звязку з прийняттям Податкового кодексу України, норми вищевказаного Закону втратили чинність, натомість набуло чинності Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства доходів і зборів України №779 від 10.12.2013р., а в подальшому Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017р.

Відповідно до п. 3 ч. 1 розділу V Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017р., до Державного реєстру включаються відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: дати, номери записів, свідоцтв та інших документів, а також підстави державної реєстрації, реєстрації та взяття на облік, припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності, інші реєстраційні дані.

Таким чином, наявність в інформаційних даних з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків відомостей стосовно держреєстрації позивача фізичною особою-підприємцем та відсутності записів про припинення ним підприємницької діяльності свідчить, що позивач на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення є зареєстрованим фізичною особою-підприємцем, а отже зобовязаний нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок.

Враховуючи вищевикладене, вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску №Ф-93313-50 від 08.11.2018 р. є законною та обґрунтованою, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 271, 287, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України. Відповідно до підпункту 15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник