Справа № 360/405/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року справа № 360/405/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представника відповідача Горбачова С.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року (повний текст складено 21 червня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/405/19 (суддя в 1 інстанції Смішлива Т.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними дій та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просив: визнати неправомірними дії Головного управління ДФС у Луганській області, щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області від 14.11.2018 року з постановленим штрафом, на загальну суму - 503 грн. 20 коп. та скасувати ці штрафні санкції; визнати неправомірними дії Головного управління ДФС у Луганській області, щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 штрафних санкцій згідно складеного акту камеральної перевірки податкової декларації по єдиному податку з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 від 21 січня 2019 року з постановленим штрафом, на загальну суму - 7158 грн 80 коп., та скасувати ці штрафні санкції (том 1, арк.справи 4-12).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 14.11.2018 відповідачем прийнято рішення № про застосування до нього штрафних санкцій у розмірі 503,20 грн за затримку (несвоєчасну сплату) єдиного податку в сумі 1006,40 грн (за період з 20.10.2015 по 20.01.2016). Позивач, як фізична особа-підприємець, оскаржив вказане рішення до ДФС України, але за результатами розгляду 10.01.2019 його скарга залишена без задоволення. Крім того, 21.01.2019 відповідачем складено додатковий акт камеральної перевірки податкової декларації по єдиному податку по порушенням термінів сплати узгодженого податкового зобовязання по єдиному податку з фізичних осіб. До акту перевірки доданий розрахунок штрафних санкцій на загальну суму 7158,80 грн за період з 20.02.2016 по 20.12.2018. Вважає зазначені рішення відповідача незаконними, оскільки штрафні санкції застосовані до нього за порушення строків сплати єдиного податку у 2014 році, у період захоплення і тримання під своїм контролем бойовиками міста Лисичанська, під час якого він не мав змоги вести свою діяльність як ФОП. Його офіс та житло спочатку знаходились в облозі, а у липні 2014 року внаслідок теракту були в значній мірі зруйновані разом із іншою приватною власністю та належними йому документами. У звязку із неможливістю працювати в таких умовах, не оплативши податки за деякі місяці другого півріччя 2014 року, позивач вивіз зі зруйнованої квартири деяку вцілілу апаратуру та інші речі до гаражу за межі міста та вони разом із сімєю поїхали лікуватися в Полтавську область. Тому позивач вважає, що податковий борг виник при форс-мажорних обставинах. Після повернення додому, 26 березня 2015 року позивач офіційно звернувся з письмовою заявою до ДПІ у м. Лисичанську, де він був зареєстрований як ФОП і повідомив про форс-мажорні обставини та подав відповідні письмові докази цих обставин, включаючи факти підтвердження здійснення відносно нього та його сім'ї теракту і руйнування його житла і офісу терористами та вимушеного лікування в іншому регіоні України.

За твердженням позивача, при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач залишив поза увагою, що населений пункт м. Лисичанськ є територією, де проводилася і проводиться антитерористична операція, а саме перебування платників єдиного податку на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на цій території, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності та порушення закону.

Крім того, позивач вважає протиправними оскаржувані рішення, оскільки статтею 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VІІ органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок субєктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції. Оскільки на теперішній час антитерористична операція не закінчена, м. Лисичанськ відноситься до населених пунктів, розташованих в зоні проведення АТО, тому права проведення відносно нього, як ФОП, позапланової перевірки у відповідача не було.

Після неодноразових уточнень заявлених позовних вимог, позивач остаточно просив суд (том 1, арк.справи 134-135): визнати неправомірними дії Головного управління ДФС у Луганській області, щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області від 14.11.2018 року № з постановленим штрафом, на загальну суму - 503 грн. 20 коп. та скасувати ці штрафні санкції; визнати неправомірними дії Головного управління ДФС у Луганській області, щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області № від 07.02.2019 року з постановленим штрафом, на загальну суму - 5669 грн. 60 коп. та скасувати ці штрафні санкції; стягнути судовий збір та інші судові витрати з відповідача - Головного управління ДФС у Луганській області.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 360/405/19 позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 14.11.2018 № № про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штрафних (фінансових) санкцій по єдиному податку з фізичних осіб на суму 503,20 грн; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 07.02.2019 № № про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штрафних (фінансових) санкцій по єдиному податку з фізичних осіб на суму 5669,60 грн; стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн; в частині позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання неправомірними дії Головного управління ДФС у Луганській області щодо нарахування штрафних санкцій на суму 503,20 грн та на суму 5669,60 грн відмовлено (том 2, арк.справи 35-43).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (том 2, арк.справи 51-56).

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач у період з 2015 по 2016 роки перебував на спрощеній системі оподаткування (ІІ група). ГУ ДФС у Луганській області проведена перевірка сплати податкових зобовязань по єдиному податку до бюджету фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, за результатами якої складено акт від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3. Перевіркою встановлено, що позивачем несвоєчасно сплачено узгоджені суми грошового зобовязання з єдиного податку за періоди: жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року. Зазначені порушення виникли у звязку з тим, що станом на 01.01.2015 в інтегрованій картці позивача рахувався податковий борг в сумі 892,72 грн, що погашався частково в календарній черговості та виникав новий, з урахуванням строків сплати авансових внесків по наступним періодам. За результатами перевірки ГУ ДФС у Луганській області сформовано та вручено позивачу податкове повідомлення-рішення від 14.11.2018 № про сплату штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у сумі 503,20 грн.

Окрім цього, ГУ ДФС у Луганській області проведена перевірка своєчасності сплати податкових зобовязань по єдиному податку до бюджету фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за період 2016-2018 роки, за результатами якої складено акт від 21.01.2019 № 76/12-32-50-06/НОМЕР_3.

Вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2018 на суму 503,60 грн винесено правомірно, оскільки позивач порушив встановлені Податковим кодексом України строки сплати авансових внесків єдиного податку, а посилання позивача на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» необґрунтованим, оскільки позивач в позові не навів доказів, які підтверджують настання форс-мажорних обставин, а також не надав їх суду та ГУ ДФС у Луганській області.

Згідно акта камеральної перевірки податкової декларації по єдиному податку з фізичних осіб від 21.01.2019 № 76/12-32-50-06/НОМЕР_3 встановлене порушення позивачем пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України. Дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату позивачем авансових внесків по єдиному податку з фізичних осіб. На підставі пункту 122.1 статті 122 Податкового кодексу України, за несвоєчасну сплату єдиного податку за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року, позивачу нараховані штрафні санкції на загальну суму 5669,60 грн. На підставі акта камеральної перевірки від 21.01.2019 № 76/12-32-50-06/НОМЕР_3 винесено податкове повідомлення-рішення від 07.02.2019 № в сумі 5669,60 грн.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_2, зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області 31.12.2004 (№ запису про державну реєстрацію 0001422), що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 024040 (том 1, арк.справи 43). Згідно свідоцтва платника єдиного податку від 06.02.2012 № 092911 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.05.2019 № , з 01.02.2012 позивач перебуває на податковому обліку як платник єдиного податку (20%, ІІ група) (том 1, арк.справи 44, 232-233).

З листів Лисичанського міського управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України та виконавчого комітету Лисичанської міської ради встановлено, що 22.07.2014 внаслідок військових дій у м. Лисичанську Луганської області через попадання мінометних снарядів відбулось часткове руйнування будинку та квартири, у якій мешкає позивач (том 1, арк.справи 37, 38, 126).

26 березня 2015 року позивач звернувся до начальника ДПІ у м. Лисичанську із заявою № 1/3/5, у якій повідомив, що перебуває на спрощеній системі оподаткування (2 група), у звязку із військовими діями на території м. Лисичанська знищено його будинок та офіс, частково знищені документи, у продовж чотирьох місяців (червень, липень, жовтень, листопад) він не мав доходу, що стало причиною несплати єдиного податку за серпень, вересень та жовтень 2014 року. Просив не вживати санкцій до нього при прийнятті податкової декларації та звіту по соціальному внеску, а також звільнити його від сплати єдиного податку за серпень, вересень, жовтень 2014 року так як ним були наперед сплачені податки у тому числі за червень-липень 2015 року, у яких він був позбавлений можливості працювати і за жовтень місяць, коли він змушений був виїхати на лікування до м. Миргород, використовуючи цей місяць для щорічної відпустки (том 1, арк.справи 13).

Листом від 08.04.2015 № 1813/12-09-10, який отриманий позивачем 10.04.2015, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення (том 1, арк.справи 219), відповідач повідомив позивача про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р, та про те, що відповідно до ст. 10 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує обставини непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (том 1, арк.справи 217-218).

04.10.2018 ГУ ДФС у Луганській області проведено камеральну перевірку податкової декларації по єдиному податку з фізичних осіб фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за результатами якої складений акт № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3. Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України у звязку із несвоєчасною сплатою авансових внесків по єдиному податку з фізичних осіб (том 1, арк.справи 14-15).

Не погоджуючись із висновками податкового органу 10.10.2018 позивач направив відповідачу заперечення на акт камеральної перевірки податкової декларації по єдиному податку з фізичних осіб, у яких, зокрема, зазначив, що ним отримано акт перевірки на одному аркуші без додатків, хоча в тексті акта зазначено, що «розрахунок додається» (том 1, арк.справи 17).

Листом від 22.10.2018 № ФОП-1827/12-32-50-06 відповідач повідомив позивача про розгляд заперечень та підтвердив висновки акту перевірки від 04.10.2018, вказавши, що згідно інтегрованої картки платника єдиного податку за листопад 2015 року за позивачем обліковується заборгованість у сумі 488,56 грн, за грудень 2015 року 732,16 грн та станом на 20.01.2016 - у сумі 153,37 грн (том 1, арк.справи 18-19).

На підставі акту камеральної перевірки від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3 ГУ ДФС у Луганській області 14.11.2018 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким до ОСОБА_2 за затримку сплати авансових внесків з єдиного податку в сумі 1006 грн 40 коп. застосовано штрафні санкції у розмірі 50% в сумі 503 грн 20 коп. (том 1, арк.справи 20-21).

08.11.2018 позивач спрямував на адресу відповідача додаткове заперечення № 2/18 на акт камеральної перевірки податкової декларації по єдиному податку з фізичних осіб (том 1, арк.справи 117-121).

Листом від 04.12.2018 № ФОП-2665/12-32-50-06 відповідач повідомив позивача про визнання висновку акта камеральної перевірки від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3 правомірним та про прийняття податкового повідомлення-рішення (том 1, арк.справи 22-24).

16.11.2018 позивачем подано скаргу до ДФС України на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області та на акт камеральної перевірки податкової декларації по єдиному податку з фізичних осіб, у якій просив їх скасувати (том 1, арк.справи 25-28).

Рішенням від 10.01.2019 № 1141/6/99-99-11-05-01-25 Державна фіскальна служба України залишила без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області від 14.11.2018 № , а скаргу позивача від 16.11.2018 - без задоволення (том 1, арк.справи 29-30).

21.01.2019 ГУ ДФС у Луганській області проведена камеральна перевірка податкової декларації по єдиному податку з фізичних осіб фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за результатами якої складений акт від 21.01.2019 № 76/12-32-50-06/НОМЕР_3. Перевіркою встановлено порушення п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2 несвоєчасно сплачені авансові внески по єдиному податку з фізичних осіб (том 1, арк.справи 31-32).

Згідно розрахунку штрафних санкцій, доданих до акта камеральної перевірки № 76/12-32-50-06/НОМЕР_3 від 21.01.2019 (том 1, арк.справи 33-34), відповідачем нараховані позивачу штрафні санкції у розмірі 50% від суми податкового зобовязання за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року.

На підставі акту камеральної перевірки від 21.01.2019 № 76/12-32-50-06/215552898 відповідачем 07.02.2019 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким до ОСОБА_2 за затримку сплати авансових внесків з єдиного податку в сумі 11339 грн 20 коп застосовано штрафні санкції у розмірі 50% в сумі 5669 грн 60 коп. (том 1, арк.справи 55-56).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України основним завданням адміністративного судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 6.1 Податкового кодексу України, податком є обовязків, безумовний платіж до відповідного бюджету, що стягується з платників податку відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України встановлено, що єдиний податок належить до місцевих податків.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку визначені в главі 1 розділуПодаткового кодексу України.

Згідно з пунктами 291.2. та 291.3 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За приписами пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку. Згідно з підпунктом 2 цього пункту до другої групи належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до положень пунктів 293.1 статті 293 Податкового кодексу України, ставки єдиного податку для платників другої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата).

Згідно з положеннями пункту 31.1 статті 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обовязку платника податку зі сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обовязку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно з вимогами пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої та другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності (пункт 295.2 статті 295 Податкового кодексу України).

За правилами пункту 122.1 статті 122 Податкового кодексу України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 300.1 статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Колегією суддів встановлено, що в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2013 рік (том 1, арк.справи 169-170), позивачем відображено період щорічної відпуски за 2013 рік у червні 2013 року.

Також, позивач надав до суду першої інстанції копію заяви від 31.05.2015 до ДПІ у м. Лисичанську про те, що він буде знаходитись у щорічній відпустці з 03.06.2013 по 03.07.2013, а тому за червень 2013 року не повинен сплачувати податок (том 2, арк.справи 2).

Вказана заява містить штамп реєстрації вхідної кореспонденції ДПІ у м. Лисичанську із зазначенням, що вказану заяву зареєстровано 31.05.2013 за вхідним номером 6158.

Як свідчать дані витягу з інтегрованої картки платника податків за період з 31.12.2012 по 31.12.2013 (том 1, арк.справи 149-150), відповідачем здійснено нарахування єдиного податку за червень 2013 року у сумі 229,40 грн, а 27.06.2013 позивачем сплачено єдиний податок у сумі 230,00 грн.

З наданого позивачем Аналізу розрахунків податкових декларацій ФОП ОСОБА_2 та фактичної оплати згідно банківських квитанцій за 2013-2018 роки (том 1, арк.справи 138-139) вбачається, що вказану оплату у червні 2013 року позивач здійснив в рахунок оплати єдиного внеску за липень 2013 року, оскільки у червні 2013 року він скористався правом на звільнення від сплати єдиного податку на період щорічної відпустки.

Відповідно до пункту 295.5 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп, які не використовують працю найманих осіб, звільняються від сплати єдиного податку протягом одного календарного місяця на рік на час відпустки, а також за період хвороби, підтвердженої копією листка (листків) непрацездатності, якщо вона триває 30 і більше календарних днів.

Згідно із підпунктом 298.3.2 пункту 298.3 статті 298 Податкового кодексу України інформація про період щорічної відпустки і терміни втрати працездатності з обовязковим додаванням копії листка непрацездатності подається за заявою у довільній формі.

Отже, підставою для звільнення платника податків від сплати єдиного податку на період щорічної відпустки є заява платника податків, подана контролюючому органу у довільній формі.

Як вбачається з даних витягу з інтегрованої картки платника податків за період з 31.12.2013 по 31.12.2014 (том 1, арк.справи 79-83), станом на 01.01.2014 за даними податкового органу позивач мав переплату з авансових внесків з єдиного податку, яка складала 31,31 грн. Протягом 2014 року відповідач щомісячно 20 числа кожного місяця здійснював нарахування позивачу авансових внесків з єдиного податку у сумі 243,60 грн, нарахувавши внесків з єдиного податку на загальну суму 2923,20 грн.

За 2014 рік позивачем сплачено єдиного податку на загальну суму 2000,00 гривень.

Позивачем не заперечувався факт несплати єдиного внеску за серпень, вересень та жовтень 2014 року, з посиланням на наявність у зазначений період обставин непереборної сили (форс-мажору). Крім того, несплата єдиного внеску за вказані періоди підтверджується наданим позивачем аналізом розрахунків податкових декларацій ФОП ОСОБА_2 та фактичної оплати згідно банківських квитанцій за 2013-2018 роки (том 1, арк.справи 138-139), копією податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2014 рік (том 1, арк.справи 171-172), даними витягу з інтегрованої картки платника податків за період з 31.12.2013 по 31.12.2014 (том 1, арк.справи 79-83).

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов'язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 87 Податкового кодексу України визначені джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків.

Згідно з вимогами пункту 87.9 статті 87 та пункту 131.2 статті 131 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобовязані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобовязання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

У звязку із несплатою у встановлені законом строки єдиного податку за період червень-жовтень 2014 року у позивача виник податковий борг. В рахунок погашення податкового боргу та нарахованої пені, на підставі пункту 87.9 ст. 87, пункту 131.2 статі 131 Податкового кодексу України відповідачем зарахована оплата єдиного податку, здійснена позивачем у липні та грудні 2014 року, внаслідок чого станом на 01.01.2015 у позивача виник податковий борг зі сплати єдиного податку.

Згідно з даними витягів з інтегрованої картки платника податків за періоди з 31.12.2014 по 31.12.2015 (том 1, арк.справи 84-90), з 31.12.2015 по 31.12.2016 (том 1, арк.справи 91-96), з 31.12.2016 по 31.12.2017 (том 1, арк.справи 97-100), з 31.12.2017 по 31.12.2018 (том 1, арк.справи 101-106), всі платежі єдиного податку, сплачені позивачем протягом 2015-2018 років, зараховувались відповідачем в першу чергу в рахунок погашення податкового боргу в календарній черговості його виникнення та в рахунок погашення нарахованої пені.

З огляду на зарахування сплачених позивачем сум єдиного податку в рахунок погашення податкового боргу минулих періодів та пені, грошове зобовязання позивача щодо сплати авансового внеску єдиного податку у встановлені пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України строки залишалось невиконаним, що відповідно до положень пункту 122.1 статті 122 Податкового кодексу України є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій.

При цьому колегія суддів враховує, що 26.03.2015 позивач подав відповідачу заяву № 1/3/5, у якій повідомив останнього про використання щорічної відпустки у жовтні 2014 року (том 1, арк.справи 13). Вказана заява подана позивачем одночасно із поданням податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2014 рік (том 1, арк.справи 171-172).

Як вбачається з відповіді від 08.04.2015 № 1813/12-09-10 (том 1, арк.справи 217-218) на заяву позивача від 26.03.2015 № 1/3/5 відповідач залишив поза увагою інформацію позивача щодо щорічної відпустки останнього у 2014 році. Доказів використання позивачем у 2014 році праці найманих осіб відповідач суду не надав.

Аналізуючи положення пунктів 295.2, 295.5 статті 295, підпункту 298.3.2 пункту 298.3 статті 298 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що подання платником єдиного податку другої групи, який не використовує працю найманих осіб, контролюючому органу інформації (заяви) у довільній формі про період щорічної відпустки є безумовною підставою для звільнення його від сплати єдиного податку протягом одного календарного місяця на рік на час відпустки. При цьому, окремого терміну подання заяви щодо періоду щорічної відпустки нормами Податкового кодексу України не передбачено.

Отже з дати отримання заяви позивача від 26.03.2015 про період щорічної відпустки у 2014 році, у відповідача відпали правові підстави для врахування суми авансового внеску єдиного податку за жовтень 2014 року у сумі 243,60 грн під час визначення суми податкового боргу станом на 01.01.2015, нарахування пені та зарахування наступних оплат авансового внеску єдиного податку у рахунок погашення податкового боргу.

Статтею 17 Податкового кодексу України передбачено права платника податків, до яких, зокрема, віднесено право на отримання інформації щодо себе, право вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків, тощо.

Тобто, позивач мав право звернутись до податкового органу із заявою про надання інформації щодо врахування поданих ним у 2013 та 2015 заяв про щорічні відпустки за 2013 та 2014 роки, однак, не зробив цього.

Статтею 102 Податкового кодексу України визначено строки давності та їх застосування, зазначивши загальний строк давності продовж 1095 днів, який є застосовним як до визначення податковим органом зобовязань платнику податків, так і для оскарження дії податкового органу.

Водночас, вирішуючи питання щодо правомірності податкових повідомлень-рішень, якими до позивача застосовано оскаржувані штрафні санкції, колегія суддів зазначає, що підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень є акти камеральних перевірок.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно пункту 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Пунктом 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом пяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

З аналізу наведених норм Податкового кодексу України колегія суддів приходить до висновку, що акт податкової перевірки є службовим документом і носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, які відображають в акті перевірки всі факти, повязані з порушеннями, допущеними платниками податків. Акт перевірки є основним джерелом, на підставі якого виноситься податкове повідомлення-рішення.

Тобто, в акті перевірки повинно бути зазначено вид перевірки, на підставі чого та стосовно кого проводиться перевірка, період, який охоплено перевіркою, які документи використано під час перевірки, які порушення вимог Податкового кодексу України встановлено під час перевірки та яка відповідальність встановлена за виявлені порушення.

При цьому, зазначеним вимогам повинні відповідати будь-які акти перевірок, а не лише акти документальних перевірок.

За загальним правилом у випадку виявлення під час перевірки однотипних порушень вони можуть бути відображені в додатках до акту перевірки та є його невідємною частиною.

Однак, у будь якому випадку узагальнена інформацію про виявлені порушення повинна бути відображена саме в акті перевірки, а не в додатках до нього.

Дослідженням акту перевірки від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3 встановлено, що він має назву: «акт камеральної перевірки податкової декларації по єдиному податку з фізичних осіб», однак, в тексті акта відсутнє посилання на будь-яку податкову декларацію по єдиному податку. Зазначено, що при перевірці використано інформацію оперативного обліку податків і зборів (інтегрована картка платника за кодом бюджетної класифікації 50 18050400).

Тобто, вид камеральної перевірки «перевірка податкової декларації» не співпадає з тим, що досліджувалось під час перевірки, оскільки інформація оперативного обліку податків і зборів досліджується під час камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання.

Натомість, камеральна перевірка податкової декларації має на меті встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності.

Далі в акті від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3 зазначено, що перевіркою встановлено порушення п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2 несвоєчасно сплачені авансові внески по єдиному податку з фізичних осіб (розрахунок додається).

Жодної інформації про те, за який період встановлено порушення позивачем своєчасність сплати авансових внесків по єдиному податку акт перевірки не містить.

Розрахунок до акту перевірки від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3 також не складався, про що свідчать заперечення позивача на вказаний акт від 10.10.2018, у яких зазначено, що позивач отримав 09.10.2018 лист, у якому знаходився 1 аркуш паперу під назвою акт камеральної перевірки без додатків (том 1, арк.справи 17).

Не надано відповідачем додаток до акта перевірки від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3 і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Після неодноразових звернень позивача до податкового органу йому було надано додаток до податкового повідомлення-рішення без номеру та дати під назвою «розрахунок штрафних санкцій», у якому вказано про нарахування штрафної санкції у розмірі 50% від суми податкового зобовязання станом на 20.10.2015, 20.11.2015, 20.12.2015 та 20.01.2016 (том 1, арк.справи 16).

Однак, про те, що вказаний розрахунок був відсутній під час складання акта перевірки від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3 свідчить лист ГУ ДФС у Луганській області від 22.10.2018 № ФОП-1827/12-32-50-06, яким відповідач надав відповідь на заперечення позивача проти акта перевірки, вказавши, що згідно інтегрованої картки платника єдиного податку станом на 20.11.2015 за позивачем обліковується заборгованість у сумі 488,56 грн, станом на 20.12.2015 обліковується заборгованість у сумі 732,16 грн та станом на 20.01.2016 обліковується заборгованість у сумі у сумі 153,37 грн (том 1, арк.справи 18-19).

Отже, навіть сам податковий орган не міг з акта камеральної перевірки від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3 встановити, за який період проведено перевірку та за який період виявлено порушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт перевірки від 04.10.2018 № 3414/12-32-50-06/НОМЕР_3 не може бути носієм доказової інформації про встановлення порушень позивачем своєчасності сплати єдиного податку у період з жовтня 2015 року по січень 2016 року включно та не може бути підставою для винесення ГУ ДФС у Луганській області податкового повідомлення-рішення від 14.11.2018 № про нарахування позивачу штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у сумі 503,20 грн.

Тобто, вказане податкове повідомлення-рішення є безпідставним, а тому підлягає скасуванню.

Акт перевірки від 21.01.2019 № 76/12-32-50-06/НОМЕР_3 (том 1, арк.справи 31-32) також має назву: «акт камеральної перевірки податкової декларації по єдиному податку з фізичних осіб», однак, в тексті акта відсутнє посилання на будь-яку податкову декларацію по єдиному податку. Зазначено, що при перевірці використано інформацію оперативного обліку податків і зборів (інтегрована картка платника за кодом бюджетної класифікації 50 18050400).

Тобто, вид камеральної перевірки «перевірка податкової декларації» не співпадає з тим, що досліджувалось під час перевірки, оскільки інформація оперативного обліку податків і зборів досліджується під час камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання.

До вказаного акта додано розрахунок штрафної санкції за період з 20.02.2016 до 20.12.2018 включно (том 1, арк.справи 33), однак, як зазначалось судом раніше, додаток до акта перевірки складається з метою розвантажити акт від зайвої інформації про виявлені однотипні порушення, однак, не може підмінювати собою сам акт перевірки.

У даному ж випадку акт від 21.01.2019 № 76/12-32-50-06/НОМЕР_3 не містить жодної інформації про період, який охоплено перевіркою, про період, за який виявлено порушення податкового законодавства, та про суму несвоєчасно сплаченого узгодженого податкового зобовязання.

Тобто, акт від 21.01.2019 № 76/12-32-50-06/НОМЕР_3 також не може бути підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 07.02.2019 № про нарахування позивачу штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у сумі 5669,60 грн, а тому вказане податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем також безпідставно, що є підставою для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з метою повного захисту прав позивача суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними і скасував податкові повідомлення-рішення від 14.11.2018 № та від 07.02.2019 № .

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 360/405/19 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 360/405/19 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць