Справа № 6/131
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2019 року № 6/131

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Пащенка К.С., Шейко Т.І., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністр Міністерства молоді та спорту України, про стягнення середнього заробітку,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту (правонаступником є Міністерство молоді та спорту України) (далі -Мінмолодьспорт), третя особа - Міністр Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним рішення Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту стосовно видачі наказу від 23.04.2009 №156к про звільнення його з посади начальника юридичного управління на підставі пункту п`ятого статті 40 Кодексу законів про працю України, як такого, що не з`являвся на роботу протягом більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності; скасувати пункт 2 наказу від 23.04.2009 №156-к про звільнення його з посади та відновити на посаді начальника юридичного управління; стягнути з Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту на його користь середньомісячний заробіток за вимушений прогул, за період з 23.04.2009 по день винесення рішення суду на суму 213730 грн, та відшкодувати моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту від 23.04.2009 №156-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного управління 18.12.2008 відповідно до пункту 5 статті 40 Кодексу законів про працю України, як такого, що не з`являвся на роботу протягом більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного управління Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту з 23.04.2009; стягнуто з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 в частині задоволення адміністративного позову щодо стягнення з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015 - скасовано та в задоволенні позову в цій частині відмовлено. В решті - постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 в частині відмови в задоволенні позову щодо позовних вимог про стягнення з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 в частині задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 залишено без змін.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи №6/131 між суддями Окружного адміністративного суду міста Києва для її вирішення визначено суддю Чудак О.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2018 адміністративну справу прийнято до провадження та вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Водночас, до суду надійшов відзив представника відповідача, який обґрунтований тим, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 у даній справі відповідачем видано наказ від 28.03.2016 № 130-к/тр, пунктом 1 якого позивача поновлено на посаді начальника юридичного управління з 23.04.2009.

Водночас, у день досягнення позивачем граничного віку перебування на державній службі - 28.03.2015, відбулося звільнення позивача - пунктом 2 вказаного наказу припинено державну службу ОСОБА_1 з 28.03.2015.

Також представник відповідача зазначив, що перебуваючи на посаді державної служби і під час роботи у Мінмолодьспорті і після звільнення, позивач здійснював адвокатську діяльність і тільки 19.10.2012 звернувся з заявою з проханням зупинити дію адвокатського свідоцтва у зв`язку з несумісністю.

У період з 24.01.2008 по день звільнення з Мінмолодьспорту позивач не працював, про що свідчать листки тимчасової втрати працездатності та перебував у щорічній відпустці, у зв`язку з чим, на момент звільнення, розмір посадового окладу начальника юридичного управління становив 2948 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 (зі змінами), що була чинна на момент звільнення позивача.

При цьому, представник відповідача посилається на те, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, а згідно з керівними роз`ясненнями, наданими у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Після звільнення, позивач, відповідно до даних його трудової книжки, з 16.06.2009 призначений на посаду начальника Відділу євроінтеграції міжнародних зв`язків та адаптації законодавства до вимог EC, як такий, що пройшов за конкурсом Державного комітету України із земельних ресурсів. В подальшому він продовжував працювати на державній службі.

Тобто, звільнення позивача з Мінмолодьспорту, на думку представника відповідача, не перешкоджало його працевлаштуванню на державну службу, позивач не був позбавлений можливості працювати та отримувати заробітну плату державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», а отже вимушений прогул відсутній, тим більше, що вимогу про поновлення заявлено тільки в 2015 році, після того як суд касаційної інстанції повернув справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, представник відповідача вважає, що, відповідно до вимог чинного законодавства та висновків Верховного Суду України, встановленню підлягає сума середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 28.03.2015 та з урахуванням при обчисленні суми заробітку за місцем нової роботи, проте, незважаючи на таку позицію, представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

У додаткових поясненнях представник відповідача стверджує про відсутність вимушеного прогулу у позивача з 16.06.2009, відсутність неможливості працевлаштування, що підтверджено доказами, які наявні у матеріалах справи, порушення встановленого обмеження щодо заборони займатися іншою оплачуваною діяльністю, з огляду на що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на переконання представника відповідача, не підлягають задоволенню.

Водночас, позивач, враховуючи додаткові пояснення представника відповідача, погодився з розрахунком середньоденної заробітної плати, яка складає 143,80 грн та кількості робочих днів у період з 23.04.2009 по 23.10.2015 - 1630.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у складі колегії суддів.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями позивача та представника відповідача, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 позов у даній справі задоволено частково: визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту від 23.04.2009 №156-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного управління 18.12.2008 відповідно до пункту 5 статті 40 Кодексу законів про працю України, як такого, що не з`являвся на роботу протягом більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного управління Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту з 23.04.2009; стягнуто з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 в частині задоволення адміністративного позову щодо стягнення з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015 - скасовано та в задоволенні позову в цій частині відмовлено. В решті - постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 в частині відмови в задоволенні позову щодо позовних вимог про стягнення з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 в частині задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 залишено без змін.

Таким чином, предметом розгляду в межах даної адміністративної справи, направленої Верховним Судом на новий розгляд у частині, є стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015.

Водночас, Верховний Суд у вказаній постанові погодився з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши при цьому, що судами попередніх інстанцій не встановлено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, а також, що судами не враховано фактичних обставин працевлаштування позивача після звільнення. При цьому, судами не враховано, що при визначенні суми оплати за час вимушеного прогулу враховується заробіток за місцем нової роботи.

Частиною п`ятою статті 353 КАС України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що наказом відповідача від 28.03.2016 №130-к/тр «Про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 по справі №6/131 за позовом ОСОБА_2 » (т. 5 а.с. 28), на виконання зазначеної постанови, поновлено позивача на посаді начальника юридичного управління з 23.04.2009 (пункт 1) та припинено державну службу позивача з 28.03.2015 у зв`язку з досягненням ним граничного віку проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» (пункт 2).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Середній заробіток працівника, згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з абзацами 3 та 4 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 Порядку №100 в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, в даному випадку, розрахунок середньої заробітної плати необхідно проводити виходячи з посадового (місячного) окладу позивача, оскільки позивач у період з 24.01.2008 по день звільнення перебував на лікарняному та у відпустці, що не заперечується сторонами.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки від 21.01.2019 №395/10 (т. 5 а.с. 24), на момент звільнення розмір посадового окладу начальника юридичного управління згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 (зі змінами), яка була чинною на момент звільнення позивача, складав 2948 грн.

Отже, розмір грошового забезпечення позивача, з якого здійснюється розрахунок середньої заробітної плати за лютий та березень 2009 року (останні два повні місяці, що передують даті винесення наказу про звільнення) становить 5896 грн (2948 грн х 2 місяці).

Загальна кількість робочих днів у лютому та березні 2009 року склала 41 день.

Таким чином, середньоденна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням (лютий та березень 2009 року) становить: 5896 грн / 41 робочих днів = 143,80 грн, з чим погоджуються сторони.

Щодо твердження представника відповідача, як на підставу зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про те, що позивач працював, у тому числі перебував на державній службі та отримував заробітну плату, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Посилання представника відповідача на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України від 20.12.2005 №3248-IV «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України». Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №826/808/16 (провадження №11-134ас18), у постановах Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №826/6767/17 (адміністративне провадження № К/9901/64239/18), від 24.04.2019 у справі №808/892/17 (адміністративне провадження №К/9901/521/19, К/9901/1074/19), від 24.05.2019 у справі №813/1451/17 (адміністративне провадження №К/9901/20005/18), від 17.07.2019 у справі №814/654/16 (адміністративне провадження №К/9901/11924/18).

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання представника відповідача на відсутність у позивача вимушеного прогулу, з огляду на те, що звільнення позивача з Мінмолодьспорту не перешкоджало його працевлаштуванню на державну службу, позивач не був позбавлений можливості працювати та отримувати заробітну плату державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», судом також не може бути прийнято до уваги, оскільки чинним законодавством України таких підстав не передбаченого, в той же час як Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 в межах даної справи встановив наявність у позивача права на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так само суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що у зв`язку з досягненням позивачем 65-річного віку його звільнено 28.03.2015 наказом Мінмолодьспорту від 28.03.2016 №130-к/тр, а відтак середня заробітна плата підлягає виплаті у період з 23.04.2009 по 28.03.2015, з огляду на те, що (1) звільнення позивача наказом від 28.03.2016 №130-к/тр, тобто вже після прийняття 23.10.2015 рішення (в тому числі щодо поновлення позивача) у справі, проте звільнення з дати до винесення такого рішення судом - 28.03.2015, не свідчить про відсутність фактичного прогулу та відсутність необхідності стягнення судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу по дату винесення рішення, (2) вказані доводи не є висновками і мотивами, з яких Верховним Судом скасовано рішення суду в частині та направлено в такій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, весь час вимушеного прогулу за період з 23.04.2009 по 23.10.2015, за висновком колегії суддів становить 1630 (одна тисяча шістсот тридцять) робочих днів.

Стосовно твердження позивача про врахування при розрахунку сум до стягнення середньомісячного заробітку за вимушений прогул з 23.04.2009 по день винесення рішення, посадового окладу, який становив на момент звільнення 2948 грн та неодноразово збільшувався на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №292, від 05.05.2016 №322, від 18.01.2017 №15, від 25.01.2018 №24 та від 06.02.2019 №102 та Закону України «Про державну службу», про що позивачем надано частковий розрахунок (т. 5 а.с. 35), а також необхідності врахування відповідних коефіцієнтів згідно з пунктом 10 Порядку №100, слід зазначити таке.

По-перше, предметом спору в межах даної адміністративної справи є стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015, тобто період, який не охоплюється вказаними постановами Кабінету Міністрів України та з приводу якого позивачем надано розрахунок.

В цьому контексті варто також відмітити, що враховуючи, що саме з 01.05.2016 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» підвищено посадові оклади з одночасною зміною структури, то розрахунковим періодом для проведення нарахувань виходячи з середньої заробітної плати, передбачених пунктом 1 Порядку №100, має бути період, починаючи з травня 2016 року.

Отже, нарахування середньої заробітної плати для оплати часу вимушеного прогулу з 01.05.2016 проводиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів. Тобто, у розмірі заробітної плати за травень, виходячи із нових умов оплати праці.

Таким чином, лише у випадку стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з вказаної дати, необхідно враховувати заробітну плату, виходячи із нових умов оплати праці, натомість спірний період не підпадає під таку дію.

По-друге, будь-яких доказів на підтвердження того, що у вказаний період мало місце підвищення тарифних ставок і посадових окладів відносно посади начальника юридичного управління, на якій поновлено позивача, останнім суду не надано, в той час як з наданого позивачем розрахунку за такий період (т. 5 а.с. 35) посадовий оклад становить 2948 грн. Крім того, позовні вимоги не містять прохання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015 з урахуванням коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

З огляду на викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає 234394 грн, який утворюється шляхом множення кількості днів вимушеного прогулу (1630 робочих днів) на розмір середньоденного заробітку (143,80 грн).

Таким чином, стягненню з відповідача за весь час вимушеного прогулу - з 23.04.2009 по 23.10.2015, на користь позивача підлягає середньомісячний заробіток у розмірі 234394 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його заперечення, і не довів правомірності своїх дій.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністр Міністерства молоді та спорту України, про стягнення середнього заробітку, - задовольнити.

Стягнути з Міністерства молоді та спорту України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015 у розмірі 234394 грн (двісті тридцять чотири тисячі триста дев`яносто чотири гривні).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Міністерство молоді та спорту України (місцезнаходження юридичної особи: 01601, місто Київ, вулиця Еспланадна, будинок 42; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 38649881).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністр Міністерства молоді та спорту України (місцезнаходження юридичної особи: 01601, місто Київ, вулиця Еспланадна, будинок 42; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 38649881).

Головуючий суддя О.М. Чудак

Судді К.С. Пащенко

Т.І. Шейко