Справа № 826/10303/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 серпня 2019 року № 826/10303/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) з позовом до Головного Управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19), в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення № від 18.07.2017 року та № від 18.07.2017 року у Головному управлінні ДФС у м. Києві.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю висновків контролюючого органу, на підставі яких останнім винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18.07.2017 року, оскільки такі висновки суперечать чинному законодавству України, не відображають фактичних обставин справи і є протиправними. Позивач вважає, що оскільки списанням заборгованості за пенею не відбулось припинення зобовязань за кредитним договором, то він таким чином не отримував додаткові блага.

Відповідач згідно наданих письмових заперечень проти позову просить суд відмовити в задоволенні позову, з огляду на відповідність спірних податкових повідомлень-рішень від 18.07.2017 року вимогам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 25 вересня 2017 року відкрито провадження по справі.

26 січня 2018 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про зміну предмету позову, в якій він виклав змінені позовні вимоги у такій редакції: « визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 18.07.2017 року та № від 18.07.2017 року у Головному управлінні ДФС у м. Києві».

В судовому засіданні 19.03.2018 року, за клопотання представників сторін, суд перейшов у письмове провадження по справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

Відповідачем на підставі п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 , п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового Кодексу України та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 01.06.2017 року № 4394, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу, як податкове благо у вигляді суми основного боргу, прощеного (анульованого) кредитором АТ «Райффайзен банк Аваль» за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено Акт №445/26-15-13-09-12/НОМЕР_3, у висновках якого зафіксовані порушення, виявлені під час перевірки, а саме:

- п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 розділу ІІ, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1, п. 179.2 ст. 179 розділу ІV Кодексу фізичною особою ОСОБА_1 не подано до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2015 рік;

- п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України фізичною особою ОСОБА_1 не задекларовано дохід у вигляді основної суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором АТ «Райффайзен банк Аваль» у 2015 році, у розмірі 1381091,91 грн, відповідно занижене податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік у загальній сумі 275609,38 грн;

- п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, фізичною особою ОСОБА_1 не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір з оподатковуваного доходу в сумі 20 716,38 грн за 2015 рік з отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу кредитором.

За результатами перевірки донараховано військовий збір, який підлягає сплаті до бюджету у розмірі 20716,38 грн.

На підставі акту перевірки, відповідачем були складені податкові повідомлення-рішення № та № від 18.07.2017 року.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із аналізу наведеної норми убачається, що кредитор має обов'язок повідомити боржника про анулювання боргу. У такому випадку боржник самостійно сплачує податок з отриманих доходів, відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, припинення зобов'язання внаслідок прощення боргу кредитором з одного боку звільняє боржника від обов'язку сплатити заборгованість за кредитним договором, з іншого боку породжує податкові зобов'язання перед державою.

Втім, виходячи з аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, слідує, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається тільки основна сума боргу, тобто «тіло» кредиту, і не включаються в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані (але не сплачені) за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором та пеня за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, прощена (анульована) кредитором.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний доход.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України неточності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самостійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Так, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, а також неустойку.

Тому, база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 01.03.2016 р. №К/800/5293/15, від 31.05.2016 р. №К/800/63798/14, від 28.02.2017 р. №К/800/8352/16, 25.10.2017 р. №К/800/19863/17.

Судом встановлено, що відповідачем, для зясування обставин отримання платником податків доходу, направлено запит від 27.02.2017 року № 5534/10/26-59-13-04 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Листом від 28.03.2017 р. № 4-2/268 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомлено про нарахування позивачу доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 381 091,91 грн, що складає суму основного боргу. Зазначене прощення здійснювалось з укладанням договору про припинення зобовязань за кредитним договором.

Також ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказав, що відповідно до п.п. «д» п. 164.2.17 Податкового Кодексу України у разі, якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прошеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (спрощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Як зазначила представник позивача у судовому засіданні 19.03.2018 року, позивач вважає, що йому анулювали борг зі сплати процентів та пені, а не основний борг за кредитним договором. Проте, доказів на підтвердження своєї позиції суду надано не було.

Суд не приймає такі доводи позивача та зауважує, що вони спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Так, судом встановлено, що відповідно до п. 5 договору про припинення зобовязань за кредитним договором № 223311572 від 26 грудня 2007 року, який був укладений між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», встановлено, що підписанням цього договору Позичальник вважається повідомленим, відповідно до підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 Податкового Кодексу України про анулювання (прощення) боргових зобовязань та про те, що сума анульованих (прощених) боргових зобовязань буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на корись позичальника за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобовязання було анульовано (спрощено) . Позичальнику повідомлено, що про анулювання (прощення) його боргу кредитором буде повідомлено органам Міністерства доходів та зборів України, шляхом включення анульованого (спрощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Вказаний договір був підписаний особисто позивачем, без зауважень та будь-яких заперечень. Тобто, фактично проставляючи свій підпис під вказаним договором, позивач був повідомлений про свій обовязок зі сплату відповідних податків.

В звязку із цим, суд не приймає до уваги доводи позивача у позові про те, що він не був повідомлений про свій обовязок зі сплати податків, а також не розумів, що банк йому анулював суму основного боргу, а не суму процентів та пені, оскільки вказана сума безпосередньо зазначена у договорі, як сума основного боргу.

Судом встановлено, а позивачем не спростовано те, що він не виконав свій обовязок з відображення та подання декларації про майновий стан за 2015 рік, не сплатив суму податку з доходів фізичних осіб, а також суму відповідно нарахованого військового збору.

Щодо сплати військового збору, суд вважає за необхідне зауважити, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст. 168 Податкового Кодексу України за ставкою, визначеною п.п. 1.3 п.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового Кодексу України.

Оподаткуванню військовим збором підлягають доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, у звязку із туровими відносинами та за цивільно-правовими договорами (виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри), без вирахування сум податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонд, у випадках, передбачених законом, тощо.

Відповідно до п.п. 1.6 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового Кодексу України платники військового збору зобовязані забезпечувати виконання податкових зобовязань у формі та спосіб, визначені ст. 176 Податкового Кодексу України.

Виходячи із вищенаведеного, позивач є платником військового збору, тому повинен був нарахувати та сплатити до бюджету з податкового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою банкрутства військовий збір у розмірі 20 716,38 грн.

Оскільки судом за результатами розгляду справи встановлено відповідне заниження позивачем податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік, суд вважає, що винесене податкове повідомлення-рішення № 035421300 від 18.07.2017 року, яким позивачу донараховано військовий збір у розмірі 20 716,38 грн є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено перед судом наявнісь підстав для скасування прийнятих податкових повідомлень-рішень № від 18.07.2017 року та № від 18.07.2017 року, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В звязку із відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають стягненню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа