Справа № 520/8622/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 р.Справа № 520/8622/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 20.12.18 року по справі №520/8622/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2018 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради (далі по тексту - УПСЗН Немишлянського району Харківської міської ради, відповідач), в якій, з урахуванням уточнення, просила суд:

- скасувати рішення УПСЗН Немишлянського району Харківської міської ради щодо не призначення уповноваженому власнику ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) житлової субсидії з травня по вересень 2018 р. по особовій справі №32994, викладені у повідомленнях від 20.07.2018 р. та від 24.07.2018 р.;

- судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору (704, 80 грн.) та професійної правничої допомоги (2000, 00 грн.) покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішення щодо не призначення уповноваженому власнику ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) житлової субсидії з травня по вересень 2018 р. по особовій справі №32994, викладені у повідомленнях від 20.07.2018 р. та від 24.07.2018 р. є документально та законодавчо необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, суперечать фактичним обставинам та чинному законодавству України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради (просп. Льва Ландау, буд. 48, м. Харків, 61060, ) про скасування рішення - задоволено.

Скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради щодо не призначення уповноваженому власнику ОСОБА_1 житлової субсидії з травня по вересень 2018 року по особовій справі №32994, викладене у повідомленнях від 20.07.2018 та від 24.07.2018.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради ().

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради ().

УПСЗН Немишлянського району Харківської міської ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якому просило суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 №520/8622/18 та за результатами розгляду прийняти нове рішення, згідно з яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування вимог скарги посилається на безпідставність, необґрунтованість, упередженість рішення суду першої інстанції, яке прийняте з суворим порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню з огляду на наступне. Так, зазначає, що спеціалістами Управління під час перевірки правильності автоматичного розрахунку позивачу субсидії було встановлено необхідність враховувати дохід чоловіка позивача, який не зареєстрований за адресою позивача. Зазначає, що в результаті того, що при вирішенні питання про призначення позивачу субсидії комплексом не було підтягнено відомості з ПФУ щодо сплати її чоловіком ОСОБА_2 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховується доходи для призначення житлової субсидії, а саме: за ІІІ-ІV квартали 2017 року, що відповідно є підставою для не призначення субсидії, тому позивачу не було призначено субсидію та відповідно комплексом автоматично сформовано повідомлення від 20.07.2018 про не призначення субсидії з травня 2018 року з підстави несплати ЄСВ протягом трьох місяців. Зазначає, що суд першої інстанції повністю проігнорував доводи апелянта щодо реальної причини прийнятого ним рішення, а саме факт того, що середньомісячний сукупний дохід гр. ОСОБА_2 менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду. Посилається, що згідно доданих позивачем відомостей, протягом ІІІ-ІV квартали 2017 року гр. ОСОБА_2 було нараховані наступні кошти: 3017,61 гри, (липень 2017) + 2836,95 гри, (серпень 2017) + 3316,20 грн. (вересень 2017) + 3316,20 грн. (жовтень 2017) + 3316,20 грн. (листопад 2017) + 3316,20 грн. (грудень 2017). Кінцева отримана сума є нижчою за розмір мінімальної заробітної плати за цей період (3200,00 грн.). Крім того, вказує, що рішення апелянта від 20 липня 2018, яке оскаржувалося позивачем, жодним чином не порушило прав та законних інтересів позивача, оскільки не було остаточним, та не вплинуло на факт призначення (непризначення) житлової субсидії, і навіть не направлялося до підприємств-постачальників комунальних послуг, і було скасовано одразу після отримання відповіді на повторний запит Управління до органів ПФУ шляхом прийняття нового рішення від 24.07.2018. Також зазначає, що вимоги позивача з приводу компенсації понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги є такими, що не підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є документально та законодавчо обґрунтованим та таким, що відповідає дійсним обставинам справи та чинному законодавству, просить залишити останнє без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що підтверджується розписками представників сторін в явочному листі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці для догляду за дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею трирічного віку, згідно копії наказу №185-К-1 від 19.10.2016, отримуючи соціальну допомогу (при народженні дитини) у розмірі 860 грн. щомісяця. За адресою мешкання позивача, АДРЕСА_2 , зареєстрований також син позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підтвердження цього в матеріалах справи містяться копія довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописка за НОМЕР_3 від 09.12.2016 та копії свідоцтв про народження дітей позивача.

Чоловік позивача по справі, ОСОБА_2 , зареєстрований за іншою адресою, працює в адвокатському об`єднанні «Адвокатська компанія «Мельник і Квашин», форма працевлаштування - основна, займає посаду адвоката.

Згідно Довідки про доходи від 28.09.2018 №1-09/18 - розмір ЄСВ, нарахований та сплачений за липень-серпень 2017 року за вказаного працівника становить не менше встановленого мінімального розміру, по 704,00 грн., а за вересень-грудень 2017 року - у більшому розмірі - по 729,56 грн., що підтверджується доданими до вказаної довідки копіями звітів в таблиці 6 Форми №Д4 (стовбчики 19-21), що подається щомісячно до Київської ОДПІ м. Харків ГУ ДСФ у Харківській області.

Також, згідно відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 від 27.09.2018 р., наданих Слобожанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України, у 2017 році позначка про сплату єдиного внеску стоїть у кожному місяці та враховано у страховому стажі повну кількість календарних днів кожного місяця, що можливе лише за умови сплати ЄСВ кожного місяця у розмірі, не менше мінімального (704,00 грн.).

Повідомленням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про призначення субсидії від 18.07.2018 та 24.07.2018 до особової справи №32994, ОСОБА_1 , як уповноваженому власнику квартири за адресою АДРЕСА_1 , було вирішено призначити житлову субсидію з травня по вересень 2018 року.

У вересні 2018 року на поштову адресу позивача надійшло повідомлення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про призначення субсидії від 20.07.2018 до особової справи №32994, з якого, ОСОБА_1 , як уповноваженому власнику квартири за адресою АДРЕСА_1 , стало відомо, що житлову субсидію з травня по вересень 2018 року не було призначено з таких підстав: несплата ЄСВ протягом трьох місяців.

Підставою рішення про відмову у призначенні житлової субсидії з травня по вересень 2018 року стало те, що з доходів чоловіка ОСОБА_1 за 3-4 квартали 2017 року не було сплачено ЄСВ протягом трьох місяців не нижче мінімального розміру.

ОСОБА_2 , не погодившись з рішенням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради щодо не призначення уповноваженому власнику ОСОБА_1 житлової субсидії з травня по вересень 2018 року по особовій справі № 32994, викладені у повідомленнях від 20.07.2018 та 24.07.2018, звернулася до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України від 9 листопада 2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 вищевказаного Закону до повноважень Кабінету Міністрів України належить, зокрема, встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі.

Отже, з аналізу наведених норм спеціального Закону, яким врегульовано правові відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, вбачається, що єдиним органом який може визначати умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій є Кабінет Міністрів України.

Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 (далі по тексту - Положення №848) визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій.

Відповідно до п.1 Положення №848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018 р.) житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Пунктом 6 Положення №848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018 р.) визначено, що житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами другим - четвертим цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду, зокрема, отримували хоча б один із таких видів доходу, як пенсію, стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини.

Житлова субсидія не призначається (у тому числі за наступний період), якщо у складі домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, і в цьому періоді: за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; вони отримували середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; вони не сплатили єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом трьох місяців у період, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки від 27.09.2018р. № 3-09/18, чоловік позивачки ОСОБА_2 працює в АО " Адвокатська компанія "Мельник і Квашин", форма працевлаштування - основна, та займає посаду адвоката, інн НОМЕР_2 та за період з 01 липня 2017 р. по 31 грудня 2017 р. отримав дохід у вигляді заробітної плати та відпускних у розмірі 19 119, 36.

Також, відповідно до зазначеної довідки у склад виплачених доходів ОСОБА_2 за липень - серпень 2017 р. увійшли перехідні відпускні розраховані за 12 місяців попереднього періоду (липень 2016 р. червень 2017 р., в яких ОСОБА_2 отримував заробітну плату не нижче мінімальної), однак розмір ЄС, нарахований та сплачений за липень - серпень 2017 за вказаного працівника становить не менше встановленого мінімального розміру по 704, 00 грн., а за вересень - грудень 2017 р. у більшому розмірі по 729, 56 грн. (а.с. 17).

Крім того, нарахування єдиного соціального внеску по ОСОБА_2 відповідно до копій звітів за липень - серпень 2017 р. відображається в таблиці 6 форми №Д4 стовбці 19-21, що подається щомісячно. Звітність прийнята Київською ОДПІ м. Харків ГУ ДФС у Харківській області, що свідчить печатка та вхідний номер (а.с. 18 - 21).

Отже, за період, що враховується при призначенні житлової субсидії, а саме 3-4 квартали 2017р. за ОСОБА_2 роботодавцем (АО " Адвокатська компанія "Мельник і Квашин") протягом 6 місяців було сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі, не меншому ніж мінімальний, що відповідає вимогам Положенню №848 та свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу житлової субсидії за відповідний період.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 від 27.09.2018р., наданих Слобожанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України (а.с. 22-24) за 2017 рік, стоїть позначка про сплату єдиного внеску у кожному місяці та враховано у страховому стажі повну кількість календарних днів кожного місяця, що можливе лише за умови сплати ЄСВ кожного місяця у розмірі, не менше мінімального (704,00 грн.).

Посилання в даному випадку апелянта на те, що суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача щодо реальної причини прийняття рішення щодо не призначення позивачу житлової субсидії з травня по вересень 2018 року, а саме факт того, що середньомісячний сукупний дохід ОСОБА_2 менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, а кінцева отримана сума є нижчою за розмір мінімальної заробітної плати за цей період (3200 грн.), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи у склад доходу ОСОБА_2 за липень та серпень 2017 р. увійшли перехідні відпускні розраховані за 12 місяців попереднього періоду, а саме липня 2016 р. - червня 2017 р. в яких ОСОБА_2 отримував заробітну плату не нижче мінімальної. Колегія суддів зауважує в даному випадку, що розмір мінімальної заробітної плати за період липня 2016 р. - червень 2017 р. був менший ніж 3200 грн. Розмір ЄСВ нарахований та сплачений за липень - серпень 2017 р. за ОСОБА_2 склав не менше встановленого розміру - 704, 00 грн., а вже за вересень - грудень 2017 р. по 729, 56 грн.

Щодо посилання апелянта на те, що його рішення від 20 липня 2018 р., яке оскаржувалося позивачем жодним чином не порушило прав та законних інтересів позивача, оскільки не було остаточним та не вплинуло на факт призначення (непризначення) житлової субсидії, і навіть не направлялося до підприємств постачальників комунальних послуг і було скасовано одразу після отримання відповіді на повторний запит Управління до органів ПФУ шляхом прийняття нового рішення від 24.07.2018 р., колегія суддів відхиляє його та вважає необґрунтованим, оскільки з урахуванням вказаного вище, по - перше матеріалами справи підтверджується той факт, що рішення УПСЗН Немишлянського району Харківської міської ради щодо не призначення уповноваженому власнику ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) житлової субсидії з травня по вересень 2018 р. по особовій справі №32994, викладене у повідомленнях від 20.07.2018 р. та 24.07.2018 р. є неправомірним, а по - друге в матеріалах справи відсутні докази того, що вказане рішення, викладене у повідомленні від 20.07.2018 було скасовано шляхом прийняття нового рішення від 24.07.2018 р.

Також, колегія суддів зауважує, що відповідачем по справі не було дотримано приписи п.7 Положення №848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018 р.), яким передбачено, якщо протягом строку призначення житлової субсидії за рішенням виникли підстави для її скасування, то керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання інформації від органів Пенсійного фонду України вносить на розгляд комісії подання щодо скасування рішення комісії про призначення житлової субсидії такому домогосподарству, а не виносить, як в даному випадку, нове повідомлення через 2 дні після повідомлення про призначення житлової субсидії від 18.07.2018 р. нове повідомлення щодо не призначення житлової субсидії від 20.07.2018 р.

Крім того, п. 14 Положення №848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018 р.) передбачено, що заявник має право оскаржити до комісії або до суду рішення структурного підрозділу з питань соціального захисту населення щодо розміру призначеної субсидії або про відмову в призначенні житлової субсидії, а також рішення щодо подання документів на розгляд комісії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Стосовно витрат, понесених позивачем на отримання професійної правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в позовній заяві, зокрема, була заявлена вимога про покладення на відповідача судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою (2000, 00 грн.).

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постановах від 21.03.2018 р. по справі 815/4300/17 та від 11.04.2018 р. по справі №814/698/16.

Колегія суддів зауважує, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000, 00 грн. позивачем було надано наступні документи: завірений належним чином договір про надання професійної правничої допомоги від 25.09.2018 р., завірений належним чином акт виконаних робіт по Договору про надання професійної правничої допомоги від 25 вересня 2018 р. від 03 жовтня 2018 р., завірений належним чином рахунок №1 від "03" жовтня 2018 року, оригінал квитанції №ПН1949 від 04 жовтня 2018 р. на суму 2000, 00 грн.

Оскільки адміністративний позов було задоволено в повному об`ємі, а позивачем надано до матеріалів справи докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що згідно доданого позивачем рахунку №1 від 03.10.2018 р. на підготовку позовної заяви незначної складності у спеціаліста АО "АК" Мельник і Квашин" зайняло 4 години, з урахуванням того, що подана позовна заява складається аж з 4 сторінок друкованого тексту, де здебільшого цитуються норми чинного КАС України, колегія суддів відхиляє ці доводи, оскільки не вбачає невідповідності суми гонорару адвоката виконаній останнім роботи з надання правничої допомоги позивачу по даній справі.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 , який безпосередньо працює адвокатом у АО "АК" Мельник і Квашин", є членом родини позивача (чоловіком), внаслідок чого виникає додатковий сумнів у реальній необхідності звертатися за відповідною послугою до адвоката з боку позивача, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що договір про надання професійної правничої допомоги від 25.09.2018 р. щодо юридичного обслуговування ОСОБА_4 був укладений позивачем не з її чоловіком ОСОБА_2 , а з Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Мельник і Квашин", якому і були перераховані позивачем кошти за надання професійної правничої допомоги в розмірі 2000, 00 грн. (квитанція №ПН1949 від 04.10.2018 р.), в якому працює ОСОБА_2 (форма працевлаштування основна) на посаді адвоката та за якого вказане адвокатське об`єднання сплачує єдиний соціальний внесок і який був направлений адвокатським об`єднанням для надання правничої допомоги.

Крім того, щодо доводів апеляційної скарги про незгоду з розглядом судом першої інстанції даної справи в порядку письмового провадження, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки з урахування предмету спору дана справа, в розумінні приписів п.3 ч.6 ст.12 КАС України, є справою незначної складності, а тому судом першої інстанції було правомірно розглянуто її за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні).

Враховуючи вищезазначене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст. 9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Стосовно заявленої вимоги апелянта про вирішення питання про розподілення судових витрат, колегія суддів зауважує, що оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на приписи ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для зміни розподілу судових витрат.

Оскільки відповідно до п.3 ч. 6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року по справі №520/8622/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 27.08.2019 року