Справа № 808/8895/15
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 серпня 2019 року

Київ

справа №808/8895/15

адміністративне провадження №К/9901/23745/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі №808/8895/158 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив скасувати наказ №436 від 5 листопада 2015 року про звільнення його з посади помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі. Визнано протиправним наказ №436 о/с від 5 листопада 2015 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за скороченням штатів, скасовано наказ №436 від 5 листопада 2015 року, виданий начальником ГУМВС України в Запорізькій області в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ. Зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді помічника начальника районного відділу - оперативного чергового Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області з 6 листопада 2015 року, зобов`язано Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області розглянути рапорт позивача про звільнення за пунктом 64 «з» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в поліції, зобов`язано відповідача прийняти відповідну заяву та розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», у Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області та видати відповідний наказ. Визнано період часу невиконання позивачем службових обов`язків вимушеним прогулом. Зобов`язано стягнути з ГУ МВС України в Запорізькій області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 56024 (п`ятдесят шість тисяч двадцять чотири) гривень 97 копійок та допущено негайне стягнення в частині виплати заробітної плати за вимушений прогул у межах суми за один місяць.

У поданій касаційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Однак, пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Заявлені позивачем позовні вимоги у цій справі дають підстави для висновку про те, що спір виник у відносинах з приводу проходження позивачем публічної служби.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги позивача поновлено на посаді помічника начальника районного відділу - оперативного чергового Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. Він не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону № 1700-VII, а відтак ця справа належить до справ незначної складності.

Також Суд зазначає, що справу №808/8895/15 за позовом ОСОБА_1 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, судами розглянуто в порядку спрощеного провадження.

У поданій касаційній скарзі відповідач зазначає, що зазначена касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики однак, скаржником не обґрунтовано в чому подана ним касаційна скарга розвиватиме право або сприятиме однаковому тлумаченню закону.

Посилання Верховного Суду на застосування критеріїв незначної складності, як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Азюковська проти України», не є порушенням права особи на доступ до суду в контексті вимог статті 6 (1) Конвенції, оскільки умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства, можуть бути суворіші ніж для звичайної заяви.

У касаційній скарзі за зверненням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області не зазначено наявності інших виключних обставин, які за положенням пункту 2 частини першої статті 328 КАС України можуть вимагати касаційного розгляду справи.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі №808/8895/158.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду