Справа № 200/5550/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року справа №200/5550/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 р. у справі № 200/5550/19-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В., повний текст складено 12.06.2019р. в м.Слов`янськ Донецької області) за позовом Головного управління ДФС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на загальну суму 23800 грн., -

УСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Донецькій області (далі позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення податкового боргу в розмірі 23800,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що за відповідачем обліковується податковий борг по адміністративним штрафам та іншим санкціям в розмірі 23800 грн., які нараховані відповідно до податкових повідомлень - рішень від 31 серпня 2018 року № та № . До теперішнього вищевказана сума штрафу відповідачем не сплачена, в зв`язку з чим позивач просить у судовому порядку стягнути зазначену суму (а.с. 4-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 р. позовні вимоги задоволено (а.с. 78-81).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним, винесено з неповним з`ясуванням обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує на тому, що позов підписано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності і яка не має права підписувати. Зазначає, що посвідчення працівників органу фіскальної служби та податкові повідомлення рішення посвідчені підробленою печаткою, яка не містить зображення Державного Герба України, який відповідає опису встановленому законом відповідно до ч.6 ст.20 Конституції України, тобто є нечинними і підробленими та не мають юридичної сили. Крім того, відповідно до ст.3 Закону України №1669 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання. Зазначає, що відповідно до ст.16 ЗУ №482/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Здійснення такого контролю та застосування санкцій на підставі ЗУ №482/95-ВР з боку ГУ ДФС у Донецькій області є незаконним. Також зазначає, що Кабінет Міністрів України ніколи не утворював та не затверджував положення про такий орган виконавчої влади, як Державна фіскальна служба України, а отже не існує і такого територіального органу, як ГУ ДФС у Донецькій області. У зв`язку з тим, що жодна із сторін справи не є суб`єктом владних повноважень, позов взагалі не підлягає розгляду у адміністративному суді у порядку адміністративного судочинства (а.с. 86-93).

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа - підприємець 23 жовтня 2014 року за № 0004569, ідентифікаційний код НОМЕР_1 та перебував на обліку у Волноваській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області. 31.01.2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності (а.с.5).

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2016 року ДПІ у Волноваському районі Головного управління ДФС у Донецькій області була проведена фактична перевірка ОСОБА_1 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої складено акт № 542/05-33-40/ НОМЕР_1 (а.с. 18-20).

Актом перевірки встановлено наступні порушення статті 15, 15-3 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Волноваською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області на підставі акту перевірки № 542/05-33-40/ від 27.05.2016 року прийнято податкові повідомлення - рішення від 27 травня 2016 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 17000 грн. та № , яким застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на загальну суму 6800 грн. (а.с. 22).

Зазначені податкові повідомлення - рішення надіслані на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням та отримані особисто відповідачем 25 червня 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 23).

Не погодившись з прийнятими Волноваською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області податковими повідомленнями - рішеннями від 27 травня 2016 року № та № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 17000 грн. та 6800 грн. відповідно, відповідач оскаржив їх у судовому порядку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року по справі № 805/60/17-а у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Волноваської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 27 травня 2016 року за №0, №0 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року по справі № 805/60/17-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі № 805/60/17-а залишено без змін.

Постановою суду по справі № 805/60/17-а встановлено, що відповідачем здійснено продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів з порушенням норми ст. 15, 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а також зазначено, що штрафні санкції за порушення положень ст. 15 Закону України №481/95-BP (продаж алкогольних напоїв без ліцензії) застосовані до відповідача правомірно.

Спірним у даній справі є правомірність стягнення податкового боргу по адміністративним штрафам та санкціям в розмірі 23800,00 грн.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP (далі по тексту - Закон № 481) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Відповідно до статті 15-3 Закону України №481/95-ВР передбачено, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів

Згідно ч. 12 ст. 15 Закону України №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ч. 19 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 481 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до абз. 5, 9 ч.2 ст. 17 Закону України №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: - оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень; у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Як встановлено матеріалами справи, відповідачем було здійснено реалізацію алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії, за що відповідно до абз. 5, 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до відповідача застосовані санкції у розмірі 17000 грн. та 6800 грн.

Відповідно до пп. 19-1.1.16 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

За приписами пп. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В зв`язку з наявною узгодженою податковою заборгованістю та на підставі картки особового рахунку платника податків, 10 вересня 2018 року податковим органом прийнято податкову вимогу № 11579-48 про стягнення суми боргу в розмірі 23800 грн. Зазначена податкова вимога направлена на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням та отримано особисто відповідачем 22.09.2018 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 16).

Доказів оскарження в судовому або адміністративному порядку вищевказаної вимоги суду не надано.

Приписами п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п.п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Приписами п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Крім того, питання стягнення податкового боргу з фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, врегульоване Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588.

Так, у відповідності до п. 11.18 Порядку № 1588 зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку, зокрема, державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання; врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України; після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Отже, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність, відповідно до вимог чинного податкового законодавства останній як фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності.

Доводи апелянта, що позов підписано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Зі змісту ч. ч. 3, 6, 8 ст. 59 КАС України вбачається, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на подання і підписання заяви, скарги, клопотання має особисто керівник або представник на підставі довіреності.

Як встановлено матеріалами справи, позов підписано представником Головного управління ДФС у Донецькій області Свистуновою Н.О., яка діє на підставі довіреності від 14.02.2019р. №7 за підписом в.о. начальника Головного управління ДФС у Донецькій області Долозіної І. Л . В матеріалах справи також наявна копія наказу ДФС України від 11.12.2018р. №2416-о про покладання обов`язків начальника Головного управління ДФС у Донецькій області на Долозіну Ірину Леонідівну . Вищезазначена довіреність та наказ засвідченні належним чином.

Щодо доводу апелянта, що посвідчення працівників органу фіскальної служби та податкові повідомлення рішення посвідчені підробленою печаткою, яка не містить зображення Державного Герба України, який відповідає опису встановленому законом відповідно до ч.6 ст.20 Конституції України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до постанови Верховної Ради України № 2137-XII від 19.02.1992 року, затверджено тризуб як малий герб України, вважаючи його

головним елементом великого герба України. Зображення Державного герба України поміщується на печатках органів державної влади і державного управління, грошових знаках та знаках поштової оплати, службових посвідченнях, штампах, бланках державних установ з обов`язковим додержанням пропорцій зображення герба, затвердженого пунктом 1 цієї Постанови.

28 червня 1996 року була прийнята Конституція України, яка у Статті 20 проголошувала Тризуб головним елементом Великого Державного герба України. Тризуб визначався як знак княжої держави Володимира Великого і малий Державний герб України. Головним елементом великого Державного Герба України є Знак Княжої Держави Володимира Великого (малий Державний Герб України).

Таким чином, зображення Державного Герба України на печатках, бланках державних установ, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи позивача про те, що посвідчення та податкові повідомлення-рішення не можуть мати зображення Державного Гербу України, та не можуть бути засвідчені печаткою із зазначенням Державного Гербу України до прийняття відповідного Закону Верховною Радою є безпідставними.

Щодо посилання апелянта, що відповідно до ст.3 Закону України №1669 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ст. 80 ПК України).

Підпунктом 80.2.2 пунктом 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

З аналізу вищезазначених положень встановлено, що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» забороняє тимчасове проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, але з матеріалів справи встановлено, що податковим органом проведено фактичну перевірку, проведення якої відповідно до вимог Закону № 1669 тимчасово не заборонено.

Стосовно посилання апелянта, що адміністративний позов Головного управління ДФС у Донецькій області не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки Кабінет Міністрів України ніколи не утворював та не затверджував положення про такий орган виконавчої влади, як Державна фіскальна служба України, а отже не існує і такого територіального органу, як ГУ ДФС у Донецькій області, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 затверджено Положення про Державну фіскальну службу України.

Згідно пункту 1 Положень Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до Положень про Головне управління ДФС у Донецькій області, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 01.02.2019 року № 80 Головне управління ДФС у Донецькій області є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується ДФС. Головне управління ДФС у Донецькій області є органом доходів і зборів. Головне управління ДФС у Донецькій області забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території Донецької області.

Контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що Головне управління ДФС у Донецькій області є контролюючим органом в розумінні статті 41 Податкового кодексу України, та має правові підстави на звернення до суду з даним адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 23800 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами частини 1 статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, податкові повідомлення - рішення від 27 травня 2016 року № 000034000 та № є узгодженими.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки податкові повідомлення - рішення на підставі яких позивач просив стягнути суму боргу є узгодженими, то позовна заява Головного управління ДФС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на загальну суму 23800 грн. підлягає задоволенню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019р. у справі № 200/5550/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 р. у справі № 200/5550/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв