Справа № 817/4241/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

Київ

справа №817/4241/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2719/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду у складі судді Гудими Н.С. від 26 лютого 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Майора Г.І., суддів Бучик А.Ю., Одемчука Є.В. від 27 травня 2014 року у справі за позовом Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - позивач, УКБ ВК РМР) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - відповідач, Інспекція), в якому просило: 1) визнати протиправними дії Інспекції щодо проведення перевірки про своєчасність сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками якої складено акт за №237 від 11 вересня 2012 року; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 вересня 2012 року №.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на проведення контролюючим органом перевірки з порушенням норм податкового законодавства, оскільки у разі, якщо це була документальна невиїзна позапланова перевірка, то позивачем не отримувалось ні копії наказу на проведення такої, ні письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення, а у разі, якщо це була камеральна перевірка даних декларацій, то відповідачем порушено 30-денний строк для її проведення. Також вказувало на те, що Інспекцією неправильно визначено суму погашеного податкову боргу та термін затримки сплати узгодженого податкового зобов`язання по орендній платі за землю, а також на те, що зменшення податкового зобов`язання у відповідності до поданих позивачем уточнюючих розрахунків не можна прирівнювати до самостійної сплати податкового боргу й, як наслідок, застосовувати штрафні санкції за порушення граничного строку сплати податкового платежу.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року, позов задоволено повністю.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що в порушення вимог пунктів 79.2 та 79.3 статті 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України) повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки та копія наказу про її призначення не були направлені позивачу до початку проведення перевірки, чим позбавлено можливості реалізації права на ознайомлення із ними до початку проведення контрольного заходу та надання відповідних пояснень, а тому відповідач, провівши таку перевірку та склавши за її результатами в довільній і не передбаченій законодавством формі акт, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначених законом.

Крім того, за висновком судів, внаслідок сукупності неодноразових порушень відповідача під час здійснення перевірки та прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, що полягали в неналежному обліку податкових зобов`язань позивача, безпідставному неврахуванні уточнюючої декларації з орендної плати від 24 квітня 2012 року в розрахунку податкових зобов`язань УКБ ВК РМР, твердження Інспекції, викладені в акті перевірки №237 від 11 вересня 2012 року, щодо порушення позивачем вимог пункту 287.3 статті 287 ПК України є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Інспекція подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування ними норм матеріального права просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, по суті посилалась на помилковість позиції судів попередніх інстанцій, оскільки позивачем допущені порушення вимог ПК України, які полягають у сплаті грошових зобов`язань по орендній платі за землю за межами граничних строків їх сплати. Вказує на недотримання позивачем обов`язку першочергового погашення податкового боргу, а також виконання податкових зобов`язань у порядку календарної черговості їх виникнення. При цьому вважає, що здійснення податковим органом самостійного зарахування платежів, спрямованих платником податку в рахунок погашення поточних податкових зобов`язань, у рахунок сплати податкового боргу, що виник раніше, узгоджується із вимогами законодавства, зокрема з нормою пункту 87.9 статті 87 ПК України.

Окрім того посилається й на те, що обставини необізнаності позивача про проведення перевірки не відповідають дійсності, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується інформування посадових осіб УКБ ВК РМР про час та місце проведення перевірки. При цьому вважає, що наявність формальних порушень з боку відповідача не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності за порушення податкового законодавства.

УКБ ВК РМР у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечило, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 вересня 2012 року на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України відповідачем проведено перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2011 рік, за результатами якої складено акт за №237, у якому не вказано, який вид перевірки, визначений ПК України, було проведено податковим органом.

Перевіркою встановлено, що в порушення пункту 287.3 статті 287 ПК України позивачем затримано сплату узгодженої суми податкового зобов`язання, задекларованого у звітних деклараціях з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2011 рік від 27 січня 2011 року, від 17 травня 2011 року №, від 19 квітня 2011 року №, від 15 листопада 2011 року № та від 17 червня 2011 року №.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення 26 вересня 2012 року №, яким УКБ ВК РМР зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 26129,78 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб.

Як зазначено судами попередніх інстанцій, згідно наданих у ході судового розгляду справи пояснень представником відповідача 11 вересня 2012 року податковим органом була проведена саме документальна невиїзна позапланова перевірка позивача, однак рішення керівником контролюючого органу, оформленого наказом про проведення перевірки, не приймалося та не надсилалося (не вручалося) посадовим особам УКБ ВК РМР.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) встановлено право органів державної податкової служби проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як визначено у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Статтею 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Зокрема, пунктом 79.1 статті 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє орган державної податкової служби можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.

Отже з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14), а також Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2018 року (справа №802/1241/17-а) та від 21 лютого 2018 року (справа №821/371/17).

У справі, що розглядається, суди встановили, що УКБ ВК РМР не було обізнане, що стосовно нього здійснюватиметься документальна невиїзна позапланова перевірка; податковим органом не приймалося оформленого наказом рішення про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки позивача й, відповідно, копія такого наказу та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки позивачу вручені (надіслані) не були.

З огляду на такі обставини, що позбавили позивача можливості реалізації свого права на ознайомлення із наказом про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомленням про дату початку та місце проведення такої до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень й документів, касаційний суд погоджується із висновками судів у даній справі про проведення відповідачем перевірки без наявності на те правових підстав.

Як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення не може бути визнано правомірним.

Доводи ж касаційної скарги наведеного не спростовують й не свідчать про правомірність проведеної перевірки позивача.

Отже, за наведених у цій постанові мотивів, з урахуванням приписів статей 341, 350 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення цієї постанови), підстави для задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду