Справа № 163/697/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7711/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 липня 2019 року, ухвалене суддею Чишій С.С. у м.Любомль Волинської області о 15:01, повний тект якого складений 09 липня 2019 року, у справі №163/697/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача - Волинської митниці ДФС, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0433/20500/19 від 27 березня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та єдиним і головним доказом для притягнення до відповідальності за передбачене ст.485 МК України правопорушення були одержавні від литовських митних органів експортна митна декларація та рахунок-фактура. Позивач не заперечує, що між відомостями цієї декларації і наданими для митного оформлення транспортного засобу документами є невідповідності щодо відправника і вартості транспортного засобу, однак вказує на те, що експортною декларацією доводиться лише факт оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці та не виключає можливості переходу прав на транспотний засіб після такого оформлення до інших осіб, в тому числі до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах.

Позивач зазначає, що ним до митного оформлення пред`явлено виключно ті документи, що були йому передані, які не скасовані чи визнані недійсними, діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо транспортного засобу та заниження митної вартості, що свідчить про відсутність в його діях прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

При цьому, вказує на неправомірне надання переваги митним органом документам та відомостям, отриманим із Литовської Республіки, які були подані при проведенні митних процедур, не досліджено обставин справи, не відібрано пояснень фігурантів справи, не витребувано документів у юридичних осіб.

Крім того, в обгрунтування протиправності оскаржуваної постанови, позивач покликається на те, що заявлена митна вартість транспортного засобу згідно з поданою митною декларацією погоджена самим митним органом за передбаченим ст.64 МК України резервним методом. Тобто, при проведенні митних формальностей митний орган самостійно досліджував та встановив митну вартість на автомобіль, який переміщувався на митну територію України.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 04 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа Василя Миколайовича від 27 березня 2019 року в справі про порушення митних правил №0433/20500/19 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 69993,27 грн, визнано протиправною та скасовано. Провадження в справі про порушення митних правил №0433/20500/19 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обгунтовує тим, що Волинською митницею ДФС вчинено всіх можливих дій щодо повного та всебічного розгляду справи та встановлення винних у порушенні митних правил осіб.

Зазначає, що 14.12.2018 за вх.№3554/8/03-70-20 на адресу Волинської митниці ДФС надійшов лист Департаменту організації протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Державної фіскальної служби України від 07.12.2018 №38078/7/99-99-20-01-01-17, відповідно до якого отримано звернення митних органів Литовсько Республіки про надання адміністратимвної допомоги у проведені перевірки дотримання законодавства при експорті до України ряду транспортних засобів, в тому числі транспортного засобу марки «RENAULT» моделі «MEGANE», кузов № НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції не враховано, що під час опрацювання документів, отриманих від митних органів Республіки Литва, та документів, на підставі яких здійснено митне оформлення на Волинській митниці ДФС транспортного засобу марки «RENAULT» моделі «MEGANE», кузов № НОМЕР_1 , встановлено, що згідно експортної митної декларації Республіки Литва №18LKTC0100EK09C0B0 від 04.07.2018 вказаний автомобіль проданий компанією «UAB «T&S MOBILE» (Kauno g.151, 68228 MARIJAMPOLE, LT) в адресу громадянина ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 3530 Євро.

На виконання службової записки УАМП за вказаною вартістю транспортного засобу провівши розрахунок митних платежів, що підлягають сплаті до бюджету за митною декларацією №UA205100/2018/011732 від 11.07.2018, встановлено, що до сплати підлягали митні платежі в сумі 40220,95 грн. Тобто, різниця між митними платежами, які необхідно було платити та сплаченими митними платежами становить 23331,09 грн.

При цьому, скаржник зазначає, що отримане від митних органів Литовської Республіки звернення щодо підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортного засобу марки«RENAULT» моделі «MEGANE», кузов № НОМЕР_1 за експортною митною декларацією MRN №18LKTC0100EK09C0B0 є належним та допустимим доказом в розумінні ст.495 МК України.

Зауважує, що митними органами Литовської Республіки надані завірені копії документі, які відносяться до продажу транспортного засобу та його експорту, що датуються пізніше тих документів, що вказують на купівлю транспортного засобу ОСОБА_1 за вартістю 1100 Євро.

Окрім того, згідно гр.9 поданої до митного оформлення декларації №UA205100/2018/011732 особою, відповідальною за фінансове регулювання, є ОСОБА_1 .

Таким чином, митним органом встановлено, що позивачем до митного оформлення були подані документи, в яких містяться неправдиві дані відносно вартості транспортного засобу. Такі дії позивача спрямовані на уникнення від сплати митних платежів у повному обсязі та мають ознаки правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.485 МК України.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 11.07.2018 посадовою особою Волинської митниці ДФС за поданою декларантом (митним брокером) ПП "Вест Брок" ОСОБА_3 митною декларацією типу ІМ40ДЕ №205100/2018/011732 здійснене митне оформлення легкового автомобіля «RENAULT» моделі «MEGANE», ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 .

Згідно з інвойсом від 30.06.2018 вартість транспортного засобу становить 1100 євро, його продавцем виступає Lesot Stephane, покупцем - ОСОБА_4 .

За митне оформлення вказаного транспортного засобу при його митній вартості у 35 457,12 грн було нараховано та сплачено митні платежі в розмірі 16 889,86 грн.

Державною фіскальною службою України отримано запит литовських митних органів від 05.11.2018 про підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів, зокрема «RENAULT MEGANE», номер кузова № НОМЕР_1 .

Супровідним листом №38078/7/99-99-20-02-01-17 від 07.12.2018 Державною фіскальною службою України на адресу Волинської митниці ДФС скеровано копії звернення та доданих до нього документів для проведення преревірки та вжиття заходів. Зазначено, що у ході опрацювання звернення митних органів Литовської республіки про надання взаємної адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законлдавства при експоті до України ряду транспортних засобів, встановлено, що транспортні засоби, наведені згідно №1,3-7, 9-22, 24-33 Додатку 1 до звернення, були оформлені Волинською митницею ДФС, а вартість, заявлена митним органам України при оформленні, не відповідає вартості, заявленій при їх вивезенні.

30.01.2019 інспектором Волинської митниці ДФС складено протокол № 0433/20500/19 про порушення ОСОБА_1 митних правил за ознаками, передбаченими ст.485 МК України.

Зі змісту протоколу слідує, що ОСОБА_1 через декларанта ПП "Вест Брок" під час митного оформлення автомобіля «RENAULT MEGANE» заявив в митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару, та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості, тобто вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 23 331,09 грн.

Так, у протоколі зафіксовано, що під час опрацювання документів, отриманих від митних органів Республіки Литва, та документів, на підставі яких здійснено митне оформлення на Волинській митниці ДФС транспортного засобу марки «RENAULT» модель «MEGANE», номер кузова № НОМЕР_1 , встановлено, що згідно експортної митної декларації Республіки Литва №18LTKC0100EK09С0В0 від 04.07.2018 автомобіль марки «RENAULT» моделі «MEGANE», номер кузова № НОМЕР_1 був проданй компанією «UAB «T&S MOBILE» (Kauno g.151, 68228 НОМЕР_2 , LT) в адресу громадянина ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 3530 Євро.

З огляду на вартість транспортного засобу, заявлену і прийняту під час митного оформлення, згідно литовської експортної митної декларації різниця між розмірами митних платежів становить 23 331,09 грн, що визначено службовою запискою УАМП Волинської митниці №30/3-70-19-01-25 від 03.01.2019, покликання на яку містить протокол про порушення митних правил №0433/20500/19 та оскаржувана постанова, яка винесена в справі про порушення митних правил на підставі наявних в ній матеріалів.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву на розгляд суду надано копії матеріалів справи про порушення митних правил №0433/20500/19, однак копію згадуваної службової записки УАМП Волинської митниці №30/3-70-19-01-25 від 03.01.2019, якою проведено розрахунок митних платежів, що підлягають сплаті до бюджету за митною декларацією №UA205100/2018/011732 від 11.07.2018, митним органом не додано.

27.03.2019 року заступником начальника Волинської митниці ДФС Герман В.М. винесено постанову в справі про порушення митних правил №0433/20500/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів на суму 69993,27 грн.

ОСОБА_1 , вважаючи постанову в справі про порушення митних правил №0433/20500/19 від 27.03.2019 протиправною, звернувся до суду вимогою про її скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

В розумінні ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України (МК України) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Так, відповідно до ч.6 ст.530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою ст. 495 МК України встановлено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, серед іншого: протоколом про порушення митних правил, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією.

Колегією суддів зі змісту постанови встановлено, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення позивача до відповідальності за передбачене ст.485 МК України правопорушення слугувала одержана від литовським митних органів.

В апеляційній скарзі відповідач покликається на те, що позивач як особа, відповідальна за фінансове врегулювання згідно графи 9 поданої до митного оформлення декларації №UA205100/2018/011732 від 11.07.2018, повинен нести відповідальність за порушення митних правил.

Відповідно до ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до ст.527 МК України у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: про проведення додаткової перевірки; про накладення адміністративного стягнення; про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Заявлення таких відомостей здійснюється за встановленою законом формою в ході процедури декларування, повноваженнями щодо якого відповідно до положень ст. 265 МК України наділений декларант.

Частиною 1 статті 266 Митного кодексу України визначені обов`язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

З аналізу наведених норм слідує, що особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник, або як уповноважений власником.

Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант (ч.ч.4,5 ст.266 МК України).

Таким чином, власник товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару або з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об`єктивну сторону такого порушення. При цьому таке діяння за суб`єктивною стороною характеризується прямим умислом на вчинення дій для ухилення від сплати податків у повному обсязі.

Відсутність зазначених умов не утворює в діях такої особи складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Слід зазначити, що оскаржувана постанова не містить покликань на наявність доказів, що підтверджують вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Крім того, у даному випадку обов`язки декларанта при здійсненні митного оформлення товару його власником було покладено на уповноважену особу декларанта ПП «ВЕСТБРОК» ОСОБА_3 , про що зазначено у графах 14 та 54 МД ІМ 40 ДЕ №UA205100/2018/011732 від 11.07.2018, в власником товару дії щодо декларування товару не здійснювались.

З огляду на наведене, висновок митного органу, що позивачем вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, є необґрунтованим.

Слід зазначити, що за змістом ч.1 ст.9 та ст.10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Правопорушення, яке кваліфікується ст. 485 МК України, повинно бути вчинено з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, тобто, що це правопорушення може бути вчинено лише умисно, що не знайшло свого підтвердження матеріалами справи.

Таким чином, ОСОБА_1 не може нести адміністративну відповідальність за порушення митних правил за ознаками ст. 485 МК України.

Як наслідок, апеляційний суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 27 березня 2019 року відповідачем не було надано належну оцінку обставинам справи та вимогам ст.527 МК України стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, ОСОБА_1 при зверненні до суду заявлено позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №0433/20500/19 від 27.03.2019.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 цієї статті за наслідками розгляду даної категорії справ суд має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Водночас підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил згідно з статтею 531 МК України є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови Волинської митниці ДФС від 27 березня 2019 року в справі про порушення митних правил №0433/20155/19 та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 липня 2019 року у справі №163/697/19 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга