Справа № 520/4866/19
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 р. № 520/4866/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представник позивача - ОСОБА_1 Н.Б.,

представника відповідача - Зекової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 01.02.2019 № 1, № 1 та № 1.

Ухвалою суду від 30.07.2019 задоволено клопотання представника позивача та залишено без розгляду позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" до Головного управління ДФС у Харківській області в частині позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 № 1 в частині збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 32472,00 грн та застосування штрафної санкції в сумі 8118,00 грн.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 01.02.2019 № 1 та № 1 та від 01.02.2019 № 1 в частині збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1244637,00 грн застосування штрафної санкції в сумі 311159,25 грн.

В обґрунтування позову, зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення грунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки від 02.01.2019 № 1/20-40-14-01-08/00373178. Позивач зазначив, що ним надано усі первинні документи у підтвердження господарської діяльності із контрагентами ТОВ "Полімер-05", ТОВ "Скіон-Трейд", ТОВ "Пром-Холдінг", ТОВ "Постач-КС", крім того, позивачем не використовується знак для товарів і послуг "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" у комерційних цілях, а тому, контролюючий орган дійшов помилкового висновку, стосовно порушення товариством статей 44, 134, 180, 185, 186, 187, 190, 193, 194, 195, 198, 201, 208 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 22.05.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою судді від 13.08.2019 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, встановив наступне.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" (код 00373178) податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.07.2016 по 30.09.2018.

Результати перевірки оформлені актом № 1/20-40-14-01-08/00373178 від 02.01.2019, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме:

- в порушення п. 44.1 ст.44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1120537 грн, в т.ч.: 3 квартал 2016 року - 94578 грн, 4 квартал 2016 року - 102150 грн, 1 квартал 2017 року - 74567 грн, 2 квартал 2017 року - 614417 грн, 3 квартал 2017 року - 88785 грн, 4 квартал 2017 року - 146040 грн;

- в порушення п.180.2 ст.180, п.185.1 ст.185, п.185.1 ст.185, п.186.3 ст. 186, п.187.1 ст.187, п.190.2 ст.190, п. 193,1 ст.193, п.194.1 ст.194, п.п. 195.1.1 п.195 ст.195, п.198.1, п.198.3. п.198.6 ст.198, п. 201.1 ст.201, п.208.2 ст.208 Податкового кодексу України занижено податок на додану вартість до сплати на суму 1300381,00 грн, в т.ч. у липні 2018 року - 1300381,00 грн;

- в порушення п.201.1, п.201.10 ст.201, п.208.2 ст.208 Податкового кодексу України не зареєстровані податкові накладні на загальну суму ПДВ 377039 грн, у т.ч.: у 2016 році - 41751 грн, у 2017 році - 335288 грн;

- в порушення п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, товариством відображено недостовірні дані за 3, 4 квартал 2016 року, 1 квартал 2017 року, 1 квартал 2018 року (неодноразова заміна рнокпп та суми утриманого податку) податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (Форма №1 -ДФ), за перевіряємий період;

- порушено вимоги Закону України "Про державне регулювання виробництва і реалізації цукру" у перевіряємому періоді в частині поставок цукру на внутрішній ринок понад встановлену квоту.

На підставі висновків акту перевірки № 1/20-40-14-01-08/00373178 від 02.01.2019 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 01.02.2019 № 1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств на суму 1120537 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 560268,50 грн, податкове повідомлення-рішення від 01.02.2019 № 1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1277109 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 319277,25 грн та податкове повідомлення-рішення від 01.02.2019 №1, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 167644,00 грн.

Позивач скористався своїм правом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, проте рішенням Державної фіскальної служби України від 10 квітня 2019 року № 16743/6199-99-11-04-01-25 скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 01.02.2019 № 1, № 1 та № 1 - без змін.

З акту перевірки № 1/20-40-14-01-08/00373178 від 02.01.2019 вбачається, що підставою для зафіксованих порушень слугував висновок контролюючого органу щодо того, що господарські операції з контрагентами ТОВ "Полімер- 05", ТОВ "Скіон-Трейд», ТОВ "Пром-Холдінг", ТОВ "Постач-КС" не спричинили настання реальних правових наслідків, оскільки, на думку контролюючого органу, фактично не відбувались та мають формальний характер, не підтверджене придбання товару по ланцюгу постачання за результатами аналізу податкової звітності зазначених контрагентів. Крім того, на думку відповідача позивач занизив об`єкт оподаткування податком на прибуток, занизив зобов`язання з ПДВ та не здійснив реєстрацію відповідних податкових накладних за фактом безоплатного отримання послуг від нерезидента України.

Оцінюючи обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень, суд зазначає наступне.

Щодо висновку контролюючого органу про нереальність господарських операцій з контрагентами ТОВ "Полімер- 05", ТОВ "Скіон-Трейд», ТОВ "Пром-Холдінг", ТОВ "Постач-КС" суд зазначає наступне.

Товариство з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" зареєстроване як юридична особа та є платником податку на додану вартість, що підтверджується Витягом з ЄДР та витягом з реєстру платників ПДВ, які містяться у матеріалах справи.

Позивач здійснює свою господарську діяльність, направлену на виробництво цукру на власних виробничих потужностях та здійснює реалізацію виробленого цукру.

Наявність у Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" потужностей цукрового заводу підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.05.2019, які містяться у матеріалах справи.

Наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України Товариство з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" включено до квоти "А", а саме: наказом від 14.06.2016 № 200 "Про розподіл між суб`єктами господарювання обсягів виробництва та поставки цукру квоти "А" на внутрішній ринок у період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року" позивачу визначено квоту А в розмірі 22,44 тис. тонн, а наказом від 14.03.2017 № 130 "Про розподіл між суб`єктами господарювання обсягів виробництва та поставки цукру квоти "А" на внутрішній ринок у період з 01 вересня 2017 року до 01 вересня 2018 року" позивачу було визначено квоту А в розмірі 22,96 тис.тонн.

В межах власної господарської діяльності ТДВ "Новоіванівський цукровий завод" укладались відповідні договори з контрагентами, а саме: ТОВ "Полімер- 05", ТОВ "Скіон-Трейд", ТОВ "Пром-Холдінг", ТОВ "Постач-КС".

Так, судом встановлено, що 24.10.2017 між позивачем та ТОВ "Полімер-05" (постачальник) укладено договір поставки №2410, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити у власність позивача вугільну продукцію - антрацит (код за УКТ ЗЕД 2701), а позивач зобов`язався прийняти вугілля та сплатити за нього грошові кошти на умовах викладених у договорі.

У підтвердження реальності вказаного правочину позивачем надано до матеріалів справи специфікації, накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, прибуткові ордери, журнал складського обліку.

Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться у матеріалах справи.

Приймання вугілля здійснювалось заступником начальника цеху ОСОБА_2 , що підтверджується наказом, який міститься у матеріалах справи.

Вивантажене вугілля зберігалося на площадці вугільного поля. Вказане вугільне поле є територією комплексу цукрового заводу і перебуває на балансі ТДВ "Новоіванівський цукровий завод", що підтверджується витягами з опису основних засобів за 2016-2018 роки.

Також, 13 вересня 2016 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Скіон Трейд" (постачальник) укладено договір поставки № 1309, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити позивачу вугільну продукцію - антрацит (код УКТ ЗЕД 2701).

Реальність вказаного договору підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами: специфікаціями, видатковими накладними, актами про приймання матеріалів, податковим накладними, актами якості оцінки вугілля.

Відповідно до пункту 3.1 вищевказаного договору, постачальник поставляє вугілля залізничним транспортом насипом (навалом) у відкритих піввагонах з люками, що відкриваються, на умовах DАР - станція призначення.

Доставка вугілля на адресу позивача проведена залізничними вагонами, що підтверджується залізничними накладним, які містяться в матеріалах справи.

Від залізничної станції Водяна Південна Залізниця вагони з вугіллям транспортувалися за допомогою тепловозу ТГМ-4Л 2932, що перебуває у користуванні Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" на підставі договору оренди №4/0413/36 від 26.04.2013, укладеного з ТОВ фірма "Астарта-Київ".

Факт оренди тепловозу та його переміщення станцією цукрового заводу і станцією Водяна у перевіряємий період підтверджується наявними у справі актами виконання робіт (надання послуг), дорожніми листами.

Крім того, факт надання позивачу підрозділом ПАТ "Укрзалізниця" ВП "Сумська дирекція залізничних перевезень" філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" транспортно-експедиційних послуг вересні - жовтні 2016 року на підставі договору №3139 про комплексне транспортно-експедиційне обслуговування від 14.07.2005 підтверджується актом виконаних робіт за вересень 2016 з додатками, відомістю плати за користування вагонами, накопичувальними картами, відомістю плати за подання, забирання вагонів та маневру роботу.

Роботи з вивантаження вугілля виконували працівники позивача та особи спеціально залученими до розвантаження, що підтверджується договором №11/1016/06 на виконання робіт від 01.10.2016 з гр. ОСОБА_3 та акт прийому виконаних робіт, договором №11/1016/06-1 на виконання робіт від 01.10.2016 з гр. ОСОБА_4 та акт прийому виконаних робіт, наказами наказ №91-к від 16.05.2016, №87-к від 12.05.2016, №59-к від 31.03.2017, №59-к від 31.03.2017, №44-к від 04.04.2015, №111-к від 01.06.2016, №111-к від 01.06.2016, №111-к від 01.06.2016, №260-к від 11.10.2013, №230-к від 21.09.2015, які містяться у матеріалах справи.

Вивантажене вугілля зберігалося на площадці вугільного поля. Вказане вугільне поле є територією комплексу цукрового заводу і перебуває на балансі ТДВ "Новоіванівський цукровий завод", що підтверджується витягами з опису основних засобів за 2016-2018 роки.

Крім того, 11 квітня 2017 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Скіон Трейд" (постачальник) укладено договір поставки №11/04, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити позивачу вугільну продукцію - антрацит (код УКТ ЗЕД 2701).

У підтвердження реальності укладеного правочину позивачем надано первинні документи: специфікації, видаткові накладні, акти про приймання матеріалів, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, журналом складського обліку.

Оплата товару за договорами, укладеними із ТОВ "Скіон Трейд", здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться у матеріалах справи.

Судом встановлено, що придбане у ТОВ "Полімер- 05" та ТОВ "Скіон-Трейд" вугілля використовувалось позивачем у власній господарський діяльності для забезпечення роботи газовапнякового відділення цукрового заводу.

Наявність на балансі позивача вапняково-випалювальної печі підтверджується даними бухгалтерського обліку по рахунку 104, а саме, витягом з опису основних засобів за 2016- 2018 роки.

Також, судом встановлено, що 18 липня 2017 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Постач-КС" (постачальник) укладено договір поставки № 1807, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язувався поставити позивачу трубу бувшу у використанні d1220(10).

Реальність укладеного правочину підтверджується наявними у матеріалах справи рахунками-фактурами, податковими накладними, видатковими накладними, прибутковими ордерами, товарно-транспортними накладними, довіреностями на отримання ТМЦ.

Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться у матеріалах справи.

У підтвердження використання придбаних у ТОВ "Постач-КС" ТМЦ при ремонті технологічних трубопроводів конденсатного господарства та продуктового відділення на заводі, позивачем надано до матеріалів справи договір підряду № 16/0817/12 від 08.08.2017, укладений із ТОВ "Проектно-монтажне управління "Сахавтомат".

Крім того, Товариством з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром-Холдинг" фільтр муфтовий осадковий для харчової та хімічної промисловості.

Реальність вказаного правочину підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами: податковою накладною, видатковою накладною, прибутковим ордером, рахунком на оплату, експрес-накладною Нової пошти, довіреністю на отримання ТМЦ.

Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями, банківськими виписками, які містяться у матеріалах справи.

Придбаний у ТОВ "Пром-Холдинг" товар - фільтр муфтовий осадковий використано позивачем у власній господарській діяльності, а саме під час ремонту фільтр-пресів 518МАТ 8РРМ серії 160 та серії 161, які належать позивачу та обліковуються в бухгалтерському обліку по рахунку 104, що підтверджується витягом.

Виконання ремонтних робіт підтверджується актом списання ТМЦ, нарядами, актами приймання-здавання відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів.

Таким чином, господарські операції Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" з контрагентами в перевіряємий період мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України встановлено, що доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митногокордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначає стаття 188 Податкового кодексу України.

Так, пункт 188.1 зазначеної статті встановлює, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного відповідно до частини

Відповідно до абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та відповідно до частини 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що спірні правочини укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Отже, дані первинні документи визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України. Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів до контрагентів позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В акті перевірки контролюючим органом не заперечується проти правильності та повноти оформлення первинних документів, які складалися позивачем та його контрагентами.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за правочинами, укладеними з контрагентами іншого результату, ніж поставки товару та отримання прибутку.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ "Полімер-05", ТОВ "Скіон-Трейд", ТОВ "Пром-Холдінг", ТОВ "Постач-КС" належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Суд вважає необґрунтованим посилання контролюючого органу у акті перевірки та те, що господарські операції між ТОВ "Полімер-05" та позивачем нереальні, у зв`язку із відсутністю документів щодо фактичного походження вугілля, оскільки в Україні діє наказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 № 28 затверджено перелік продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, вугілля у вказаному переліку відсутнє, а отже не підлягає сертифікації. Крім того, до повноважень органів ДФС не входить право вимагати та перевіряти наявність у господарюючих суб`єктів сертифікатів на товари, оскільки сертифікат не є первинним документом або документом, на підставі якого формуються показники бухгалтерського і податкового обліку та не містить відомостей про господарську операцію.

Суд не приймає посилання відповідача на податкову інформації щодо контрагентів позивача, оскільки належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 73 та 74 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не подано до суду обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним, а протокол допиту свідка не є належним доказом факту вчинення платником податків нікчемного правочину.

Згідно пункту 36.5 статті 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів

Законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах з підстав викладених відповідачем, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг). Окрім того порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином формування податкового кредиту та податкового зобов`язання платником ПДВ здійснено відповідно до вимог Податкового кодексу України за правилом першої події.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи викладене, суд зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки щодо того, що господарські операції з контрагентами ТОВ "Полімер-05", ТОВ "Скіон-Трейд", ТОВ "Пром-Холдінг", ТОВ "Постач-КС" не спричинили настання реальних правових наслідків, оскільки, на думку контролюючого органу, фактично не відбувались та мають формальний характер не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Щодо висновку контролюючого органу про заниження позивачем об`єкту оподаткування податком на прибуток на суму 1722832 грн та заниження позивачем зобов`язань з ПДВ на суму 344567 грн та не реєстрацію відповідних податкових накладних за фактом безоплатного отримання послуг від нерезидента на загальну суму 344567 грн, суд зазначає наступне.

Головне управління ДФС у Харківській області в акті перевірки зазначило, що позивач здійснював використання знаку для товарів та послуг "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" у період з 21.12.2016 по 02.01.2018 та за фактом безоплатного користування торговельною маркою "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" згідно п.5, 21 П(С)БО 15 ТДВ "Новоіванівський цукровий завод" повинно було відобразити у складі доходів підприємства вартість отриманих послуг.

До вказаних висновків відповідач дійшов з аналізу Ліцензійного договору №16-12-2015 про передачу прав на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг) від 16.02.2016, укладеного між позивачем та "АСТАРТИ Холдинг Н.В.", повідомлення від 29.05.2017 №129, направленого позивачем на адресу Філії ПАТ ДПЗКУ "Ізюмський комбінат хлібопродуктів" про припинення дії договору на користування під`їзною колією №11/1116/01 від 10.11.2016 та наказу ТОВ "Новоіванівський цукровий завод" №331 від 29.12.2017 "Про облікову політику".

Поряд із тим, суд не погоджується із вказаними висновками контролюючого органу, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та "АСТАРТА Холдиінг Н.В." 16 лютого 2016 року укладено Ліцензійний договір №16-12-2015 про передачу прав на використання торговельної марки (Знаку для товарів і послуг).

Згідно зазначеного Ліцензійного договору "АСТАРТА Холдінг Н.В.", яке є власником Свідоцтва України від 25.04.2014 №185136 на знак для товарів і послуг "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" надало за винагороду позивачу невиключну ліцензію на використання торговельної марки "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" щодо усіх товарів і послуг, зазначених у Свідоцтві за класами МКТП.

Згідно Свідоцтва на знак для товарів і послуг №185136 від 25.04.2014 знак "агропромхолдинг АСТАРТА-КИЇВ" зареєстровано для 29, 30, 31, 35, 36, 37, 38, 40, 44 класів товарів та послуг Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків, яку затверджено Ніццькою угодою про Міжнародну класифікацію товарів і послуг для реєстрації знаків, укладеною 15.06.57 згідно з Законом України від 01.06.2000 N 1762-ІІІ Україна приєдналася до ОСОБА_5 угоди, яка набрала чинності для України з 29.12.2000.

Судом встановлено, що вказаний ліцензійний договір укладено строком до 20 грудня 2016 року.

Тобто, з 16.02.2016 до 20.12.2016 ТДВ "Новоіванівський цукровий завод", як виробник цукру, використовувало торговельну марку "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" щодо власно виготовленої продукції у наступних сферах: пропозиції імпорту та експорту виготовленої продукції; нанесення Торговельної марки на виготовлену продукцію; нанесення Торговельної марки на упаковку, етикетку в якій міститься виготовлена позивачем продукція; нанесення Торговельної марки на вивіски, етикетки, нашивки, бірки чи інший прикріплений предмет, що пов`язаний з виготовленим позивачем товару; зберігання виготовленого товару з метою пропонування для продажу.

Крім того, за умовами пункту 4.1 Ліцензійного договору № 16-12-2015 від 16.02.2016 ТДВ "Новоіванівський цукровий завод" (ліцензіат) має право на використання Торговельної марки за умови, що якість товарів та послуг, що позначаються цією маркою, буде забезпечена на відповідному рівні.

Також згідно умов ліцензійного договору з 16.02.2016 до 20.12.2016 позивач здійснював нарахування та сплату роялті за право на використання торговельної марки "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ".

Юридичний факт приймання торгової марки за ліцензійним договором було здійснено шляхом приймання ТДВ "Новоіванівський цукровий завод" копії Свідоцтва України від 25.04.2014 №185136 на знак для товарів і послуг, про що позивачем та "АСТАРТА Холдинг Н.В." складено акт приймання-передачі, а саме: 16.02.2016.

В той же час, юридичний факт повернення торгової марки за Ліцензійним договором було здійснено шляхом повернення ТОВ "Новоіванівський цукровий завод" власнику торгової марки АСТАРТА Холдинг Н.В копії Свідоцтва України від 25.04.2014 №185136 на знак для товарів і послуг, про що позивачем та "АСТАРТА Холдінг Н.В." складено акт приймання-передачі про повернення позивачем копії свідоцтва 25.04.2014 №185136 в зв`язку з припиненням дії договору.

Таким чином, згідно наданих документів, позивач в період з 16.02.2016 до 20.12.2016 правомірно користувався знаком для товарів та послуг "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" з метою реалізації виготовленої продукції (цукру).

Поряд із тим, з 21 грудня 2016 року позивачем припинено використання знаку для товарів та послуг "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" щодо виготовленої продукції (цукру) з метою пропонування для продажу, продажу, імпорту (ввезення) та експорту (вивезення).

Відносини, що виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

Відповідно до ст. 155 Господарського кодексу України, об`єктами прав інтелектуальної власності у сфері господарювання визнаються, зокрема, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Господарського кодексу України, використанням торговельної марки у сфері господарювання визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов`язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг.

Відповідно до ч. 2 ст. 494 Цивільного кодексу України, обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до визначень, що містяться у ст. 1 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Відповідно до визначень, що містяться у ч. 4 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

З системного аналізу зазначених норм законодавства щодо правової сутності знака для товарів і послуг випливає, що законодавець в імперативному порядку встановив, що виключно за умови, якщо буде встановлено, що використання знака відбулось стосовно саме товарів і послуг, щодо яких цей знак зареєстровано та використання знака має бути пов`язане з впровадженням, яке відповідно до договору визначено як "з метою реалізації власновирощеного цукру" зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг.

Суд зазначає, що повідомлення від 29.05.2017 №129, направленого позивачем на адресу Філії ПАТ ДПЗКУ "Ізюмський комбінат хлібопродуктів" про припинення дії договору на користування під`їзною колією №11/1116/01 від 1011.2016 та наказ позивача №331 від 29.12.2017 "Про облікову політику", з аналізу яких Відповідач дійшов висновку про наявність використання позивачем торгової марки "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" у період 21.12.2016-02.01.2018 не містять передбачених Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" обов`язкових умов, якими характеризується використання знаку для товарів і послуг.

Суд зазначає, що посилання в акті перевірки на повідомлення від 29.05.2017 №129 є необґрунтованим, оскільки направлене позивачем на адресу Філії ПАТ ДПЗКУ "Ізюмський комбінат хлібопродуктів" за своїм змістом є інформуванням контрагента за договором, про настання обставин, з якими пов`язане припинення дії договору на користування під`їзною колією №11/1116/01 від 10.11.2016.

При цьому, предметом регулювання договору на користування під`їзною колією №11/1116/01 від 10.11.2016, розпорядження позивача своїм майном шляхом надання Філії ПАТ "ДПЗКУ "Ізюмський комбінат хлібопродуктів" права на користування під`їзною колією бурякопункту жодним чином не пов`язане з продажем або будь-яким іншим впровадження у господарський обіг виробленого позивачем цукру.

Суд зазначає, що посилання в акті перевірки на наказ позивача №331 від 29.12.2017 "Про облікову політику" є також необґрунтованим, оскільки зазначений наказ є внутрішнім документом позивача.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності, яку підприємство самостійно визначає.

Таким чином, наказ №331 від 29.12.2017, яким позивач визначив внутрішні принципи, методи і процедури ведення бухгалтерського обліку також не місить ознак, які згідно Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" визначають використання знаку для товарів і послуг.

Відповідно до частини 6 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстрований знак не поширюється на здійснення будь-якого права, що виникло до дати подання заявки або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки; використання знака для товару, введеного під цим знаком в цивільний оборот власником свідоцтва чи за його згодою, за умови, що власник свідоцтва не має вагомих підстав забороняти таке використання у зв`язку з подальшим продажем товару, зокрема у разі зміни або погіршення стану товару після введення його в цивільний оборот; некомерційне використання знаку; усі форми повідомлення новин і коментарів новин; добросовісне застосування ними своїх імен чи адрес.

Враховуючи наведену норму Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», суд приходить до висновку, що наведені в акті перевірки випадки нанесення позивачем знаку для товарів і послуг "агропромхолдинг "АСТАРТА-КИЇВ" на повідомлення від 29.05.2017 №129 та на наказ №331 від 29.12.2017 не стосуються та не мають жодного відношення до продукції, що вироблялась позивачем, не пов`язані з будь-яким її впровадженням в господарський обіг, а отже є некомерційним використанням знаку та не є його використанням в розумінні частини 4 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

Таким чином, ТДВ "Новоіванівський цукровий завод" не здійснювалось використання знаку для товарів і послуг у 2017 році, а отже відсутнє отримання послуг від нерезидента на митній території України в 2017 році, у зв`язку із чим висновки контролюючого органу про заниження позивачем доходу на суму роялті розрахованих за період з 21.12.2016 по 31.12.2017 - 1722831,89 грн, заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму - 344567 грн та відсутність реєстрації податкових накладних на суму таких податкових зобов`язань з ПДВ - 344567грн є безпідставними та не ґрунтуються на нормах законодавства.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" (вул. Перемоги, буд. 123, смт. Коломак, Коломацький район, Харківська область, 63109, код 00373178) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 01.02.2019 № 1 та № 1.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 01.02.2019 № 1 в частині збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1244637,00 грн та застосування штрафної санкції в сумі 311159,25 грн.

Стягнути на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" (вул. Перемоги, буд. 123, смт. Коломак, Коломацький район, Харківська область, 63109, код 00373178) судові витрати в розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23 серпня 2019 року.

Суддя С.О.Чудних