Справа № 620/1338/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1338/19 Головуючий у 1 інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ісаєнко Ю.А. Кучми А.Ю. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо надання неповної та необґрунтованої інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 15.03.2019;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 15.03.2019 та надати ОСОБА_1 повну і обґрунтовану інформацію стосовно питань, порушених в інформаційному запиті, у порядку і строк, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» із урахуванням висновків суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції не досліджено різниці між запитом на інформацію та зверненням громадян. На думку апелянта, право на отримання публічної інформації, якою володіє військова частина НОМЕР_1 відповідає вимогам саме Закону України «Про доступ до публічної інформації», а не Закону України "Про звернення громадян".

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира 24 окремого штурмового батальйону (по особовому складу) від 28.12.2018 №224-РС, позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку дії контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28.12.2018 №393 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

15.04.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до в/ч НОМЕР_1 із інформаційним запитом, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», у якому просив командування частини надати достовірну, повну, точну інформацію:

1) з якого та по який період позивачу не нараховувалась і не виплачувалась індексація грошового забезпечення за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 (за які роки, місяці та в якому розмірі (помісячно);

2) у випадку, якщо індексація не нараховувалась та не виплачувалась, просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 : з 02.11.2016 р. по 02.05.2017 р., з 02.05.2017 р. по 02.11.2017 р., з 03.05.2018 р. по 28.12.2018 р.;

3) чи надавалась позивачу за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 за період з 02.11.2016 р. по 02.05.2017 р., з 02.05.2017 р. по 02.11.2017 р., з 03.05.2018 р.по 28.12.2018 р. додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2015 р., 2016 р., 2017 р., 2018 роки, та чи нараховувалась та виплачувалась позивачу, грошова компенсація, у разі ненадання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 р., 2016 р., 2017 р., 2018 р. роки;

4) якщо грошова компенсація за ненадані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2015 р., 2016 р., 2017 р., 2018 роки не була нарахована та виплачена, просив здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за ненадані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2015 р., 2016 р., 2017 р., 2018 роки;

5) витяги з розрахунково-роздавальних відомостей щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, з інформацією про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період 02.13.2016 р.по 02.05.2017 р., з 02.05.2017 р. по 02.11.2017 р., з 03.05.2018 р. по 28.12.2018 р., з вказівкою крім основних нарахованих та виплачених додаткових видів грошового забезпечення (помісячно), а саме дані: про розмір отриманих позивачем в період з 02.11.2016 р.по 02.05.2017 р., з 02.05.2017 р. по 02.11.2017 р., з 03.05.2018 р.по 28.12.2018 р. всіх складових грошового забезпечення (оклад, в/звання, вислуга років, таємність, інше), а також грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги (винагороди) при звільненні (вихідної допомоги), премії (до Дня Незалежності, тощо), винагороди за участь в АТО, надбавки за роботу, що передбачає надбавка за особливості проходження служби, виплата за безперервну службу, доступ до державної таємниці, та всіх інших додаткових грошових виплат, з вказівкою сплати відповідних страхових та пенсійних внесків у разі їх сплати (платежів, податків) з цих сум.

Також, у вказаному запиті ОСОБА_1 просив, що, якщо в/ч НОМЕР_1 не володіє даною інформацією, направити цей запит належному розпоряднику, з одночасним повідомленням його, на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Листом від 19.04.2019 р. за №396 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 р., затверджено Положення про військовий комісаріат, відповідно до пункту 8 якого, завданням військових комісаріатів є проведення призову громадян на військову службу у мирний і воєнний час, проведення добору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у доборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні збори (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення заходів з підготовки та ведення територіальної оборони, інших заходів з оборони відповідно до законодавства. На підставі наведеного, в/ч НОМЕР_1 зазначила, що для забезпечення соціального і правового захисту та отримання необхідних документів позивачу необхідно звернутись до військового комісаріату за місцем реєстрації.

Не погоджуючись з такою відповіддю, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011, № 2939-VI (далі-Закон).

Згідно ст.1 вказаного Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, крім іншого, надання інформації за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 Закону).

В силу ст.14 Закону №2939-VI, розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами.

Згідно ч.1,2 ст.19 даного Закону, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону № 2939, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Судом встановлено, що позивач у своєму запиті від 15.03.2019 року просив командування частини надати достовірну, повну, точну інформацію щодо:

1) з якого та по який період позивачу не нараховувалась і не виплачувалась індексація грошового забезпечення за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 (за які роки, місяці та в якому розмірі (помісячно);

2) у випадку, якщо індексація не нараховувалась та не виплачувалась, просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 : з 02.11.2016 р. по 02.05.2017 р., з 02.05.2017 р. по 02.11.2017 р., з 03.05.2018 р. по 28.12.2018 р.;

3) чи надавалась позивачу за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 за період з 02.11.2016 р. по 02.05.2017 р., з 02.05.2017 р. по 02.11.2017 р., з 03.05.2018 р.по 28.12.2018 р. додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2015 р., 2016 р., 2017 р., 2018 роки, та чи нараховувалась та виплачувалась позивачу, грошова компенсація, у разі ненадання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 р., 2016 р., 2017 р., 2018 р. роки;

4) якщо грошова компенсація за ненадані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2015 р., 2016 р., 2017 р., 2018 роки не була нарахована та виплачена, просив здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за ненадані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2015 р., 2016 р., 2017 р., 2018 роки;

5) витяги з розрахунково-роздавальних відомостей щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, з інформацією про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період 02.13.2016 р.по 02.05.2017 р., з 02.05.2017 р. по 02.11.2017 р., з 03.05.2018 р. по 28.12.2018 р., з вказівкою крім основних нарахованих та виплачених додаткових видів грошового забезпечення (помісячно), а саме дані: про розмір отриманих позивачем в період з 02.11.2016 р.по 02.05.2017 р., з 02.05.2017 р. по 02.11.2017 р., з 03.05.2018 р.по 28.12.2018 р. всіх складових грошового забезпечення (оклад, в/звання, вислуга років, таємність, інше), а також, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги (винагороди) при звільненні (вихідної допомоги), премії (до Дня Незалежності, тощо), винагороди за участь в АТО, надбавки за роботу, що передбачає надбавка за особливості проходження служби, виплата за безперервну службу, доступ до державної таємниці, та всіх інших додаткових грошових виплат, з вказівкою сплати відповідних страхових та пенсійних внесків у разі їх сплати (платежів, податків) з цих сум.

Також, просив, якщо в/ч НОМЕР_1 не володіє даною інформацією, направити цей запит належному розпоряднику, з одночасним повідомленням його, на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Як зазначалося, листом від 19.04.2019 р. за №396 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що для забезпечення соціального і правового захисту та отримання необхідних документів позивачу необхідно звернутись до військового комісаріату за місцем реєстрації.

Так, згідно статті 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Законом України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» від 23 вересня 1997 року №539/97-ВР визначено, що офіційна інформація органів державної влади та органів місцевого самоврядування це офіційна документована інформація, створена в процесі діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, яка доводиться до відома населення в порядку, встановленому Конституцією України, Законом № 2657, Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI та Законом №539 (абзац восьмий ст. 1 Закону №539).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що, ознаками публічної інформації є: готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання ним своїх обов`язків; інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

За відсутності перелічених ознак така інформація не належить до публічної.

Поряд з цим, відносини з розгляду звернень громадян регулюються Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996, № 393/96-ВР.

Відповідно до статті 1 Закону №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із … заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів.

Згідно статті 3 Закону №393/96-ВР, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Так, зі змісту наявного у матеріалах справи інформаційного запиту ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 вбачається, що він поданий з метою уточнення розміру нарахованого та виплаченого (невиплаченого) позивачу грошового забезпечення за період проходження військової служби. При цьому, основною метою запиту є реалізація ОСОБА_1 своїх соціально-економічних та особистих прав і законних інтересів (права на індексацію грошового забезпечення, грошову компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, тощо).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, у даному випадку, запитувана ОСОБА_1 інформація не є публічною. Надісланий позивачем до в/ч НОМЕР_1 запит про надання публічної інформації від 15.03.2019 р. є фактично зверненням (заявою, клопотанням) про надання інформації, згідно із Законом України "Про звернення громадян".

Колегія суддів, також, зазначає, що відповідач не відмовився надати запитувану інформацію, а вказав, що для отримання необхідних документів позивачу необхідно звернутись до військового комісаріату за місцем реєстрації.

З наведеного вище, колегія суддів не вбачає порушення прав позивача на отримання публічної інформації, а тому, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Вищевказаним, також, спростовуються доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не досліджено різниці між запитом на інформацію та зверненням громадян.

Решта доводів та заперечень апелянта - висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ісаєнко Ю.А. Кучма А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 27.08.2019 року