Справа № 2а-14337/09/0370
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 серпня 2019 року

Київ

справа №2а-14337/09/0370

адміністративне провадження №К/9901/9321/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року (суддя Ксензюк А.Я.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року (судді: Ільчишин Н.В. (головуючий), Пліш М.А., Шинкар Т.І.)

у справі № 2а-14337/09/0370

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Транзіт»

до Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

про визнання дій неправомірними та визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2009 року товариство з обмеженою відповідальністю «Восток-Транзіт» (далі - ТОВ «Восток-Транзіт») звернулося до суду з позовом до Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції (правонаступником якої є Ковельська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області; далі - Ковельська ОДПІ, податковий орган), в якому просило визнати неправомірними дії з проведення 22 грудня 2008 року документальної невиїзної перевірки; визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 26 грудня 2008 року № 00030623/0, від 05 березня 2009 року № 00030623/1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 395 257 грн.

Справа неодноразово розглядалася судами різних інстанцій.

Так, Волинський окружний адміністративний суд постановою від 12 червня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2011 року, адміністративний позов ТОВ «Восток-Транзіт» задовольнив частково: скасував податкові повідомлення-рішення від 26 грудня 2008 року №00030623/0 та від 05 березня 2009 року № 00030623/1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 395 237 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01 жовтня 2014 року скасував рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 26 грудня 2008 року № 00030623/0 та від 05 березня 2009 року № 00030623/1 у сумі 100 079 грн та направив справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2011 року залишив без змін.

За наслідками нового розгляду справи Волинський окружний адміністративний суд постановою від 17 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року, адміністративний позов ТОВ «Восток-Транзіт» задовольнив частково: скасував податкові повідомлення-рішення від 26 грудня 2008 року № 00030623/0 та від 05 березня 2009 року №00030623/1. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій врахували правову позицію Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 01 жовтня 2014 року та дійшли висновку, що позивачем підтверджено належними первинними документами (податковими накладними, актами прийому-передачі, платіжними дорученнями) факт переходу права власності на придбану продукцію. При цьому, судами встановлено, що придбану металопродукцію позивач реалізував ВАТ «Ковельсільмаш» за ціною вищою, ніж ціна придбання, отже позивачем отримано економічний ефект від здійснення таких операцій, а відтак правомірно заявлено до бюджетного відшкодування за червень 2008 року суму 100 079 грн.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Ковельська ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «Восток-Транзіт» повністю.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що виписувати податкові накладні позивачу мало право головне підприємство ЗАТ «Донецьксталь»-металургійний завод», а не його філія «Металургійний комплекс», оскільки філія не може бути платником податку на додану вартість, що судами не було взято до уваги. Таким чином, оскільки податкові накладні, виписані філією «Металургійний комплекс», не мають юридичної сили, то, відповідно, вони не можуть бути віднесені ТОВ «Восток-Транзіт» до складу податкового кредиту і, як наслідок, позивач не мав права відносини ці суми до бюджетного відшкодування.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 жовтня 2015 року відкрив касаційне провадження за скаргою податкового органу.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивач вважає судові рішення законними та обґрунтованими, тому в задоволенні касаційної скарги просив відмовити.

23 січня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 22 грудня 2008 року контролюючим органом проведено документальну невиїзну перевірку позивача щодо підтвердження відомостей, отриманих від осіб, які мали правові відносини з платниками податків - ТОВ «Компанія «Опціон» за листопада - грудень 2007 року, філією «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» за травень - червень 2008 року, ТОВ «НВП «Термет» за червень - липень 2008 року, за результатами якої складено акт від 22 грудня 2008 року № 1475/23-32930315.

Згідно з висновками акта перевірки відповідачем встановлено порушення підпункту 7.7.2 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР, що полягало в завищенні ТОВ «Восток-Транзіт» суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за грудень 2007 року на 135 000 грн, за червень 2008 року на 100 079 грн та за липень 2008 року на 160 158 грн.

На підставі висновків акта перевірки Ковельська міжрайонна державна податкова інспекція 26 грудня 2008 року прийняла податкове повідомлення-рішення №00030623/0, яким зменшила ТОВ «Восток-Транзіт» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 395 237 грн.

За наслідками адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган рішенням від 27 лютого 2009 року № 2082/25-004 скаргу позивача залишив без задоволення та прийняв податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2009 року № 00030623/1.

Враховуючи те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 жовтня 2014 року скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 червня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2011 року в частині задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 26 грудня 2008 року № 00030623/0 та від 05 березня 2009 року № 00030623/1 у сумі 100 079 грн, спірним питанням у межах цієї справи залишається правомірність декларування позивачем бюджетного відшкодування за період травень-червень 2008 року у сумі 100 079 грн.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв`язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

За положеннями підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що право платника податку на додану вартість на включення сум податку, сплачених постачальнику у складі ціни за товари (послуги), до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку в інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Восток-Транзіт» придбало у філії «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» за договором від 30 листопада 2007 року № 303575 згідно з актом від 26 травня 2008 року №85727Д8 метал у кількості 60,26 т на загальну суму 406 262 грн, про що продавцем виписано податкову накладну від 26 травня 2008 року № 85727/1. Факт перерахунку коштів за придбаний товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

30 травня 2008 року позивач на виконання умов договору від 22 листопада 2007 року № 126-7/М відповідно до накладної № 110 реалізував КПП-філії ВАТ «Ковельсільмаш» метал у кількості 117,196 т на загальну суму 886 487,78 грн, що підтверджується податковою накладною від 30 травня 2008 року № 113.

Крім того, позивачем також придбано у філії «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» за договором від 30 листопада 2007 року №303575 згідно з актом від 29 травня 2008 року № 85899Д8 метал в кількості 44,4 т на загальну суму 301 128,02 грн, про що продавцем виписано податкову накладну від 29 травня 2008 року № 85899/1.

04 червня 2008 року позивач на виконання умов договору від 22 листопада 2007 року № 126-7/М відповідно до накладної № 110 реалізував КПП-філії ВАТ «Ковельсільмаш» метал у кількості 63,3 т на загальну суму 480 568,61 грн, що підтверджується податковою накладною від 04 червня 2008 року № 115.

Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про підтвердження первинними документами факту придбання, оплати та подальшої реалізації позивачем продукції, отриманої від філії «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод».

З приводу доводів податкового органу щодо відсутності у філії «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» права виписувати податкові накладні, оскільки філія не може бути платником податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону № 168/97-ВР визначено, що платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов`язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону № 168/97-ВР платником податку є будь-яка особа, яка: а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; б) підлягає обов`язковій реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Пунктом 2.2 цієї статті платником податку визначено також будь-яку особу, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася платником податку.

Згідно з абзацами першим - п`ятим пункту 1.2 статті 1 Закону № 168/97-ВР у цьому Законі термін «особа» вживається у такому значенні: будь-яка з наведених нижче осіб, незалежно від того, чи є така особа резидентом чи ні: суб`єкт підприємницької діяльності, в тому числі підприємство з іноземними інвестиціями, незалежно від форми та часу внесення цих інвестицій; інша юридична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності; фізична особа (громадянин, іноземний громадянин та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, віднесену до підприємницької згідно з законодавством, або імпортує товари на митну територію України; представництво нерезидента, що не має статусу юридичної особи.

Отже, Закон № 168/97-ВР визначає три категорії осіб, які можуть бути платниками податку на додану вартість: юридична особа, фізична особа та особа, яка не має статусу юридичної особи. При цьому визначення останньої обмежено лише представництвом нерезидента.

Разом із тим, за змістом пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 23 червня 1997 року № 233/2037 (був чинний на час виписки податкових накладних за наслідками господарських операцій з поставки товару філією «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод»; далі - Порядок № 233/2037), якщо не зареєстровані платниками податку на додану вартість філії та інші структурні підрозділи платника податку самостійно здійснюють поставку товарів (послуг) та проводять розрахунки з постачальниками/споживачами, то зареєстрований платник податку, до складу якого входять такі філії, може делегувати філії або структурному підрозділу право виписки податкових накладних. Для цього платник податку повинен кожній філії та структурному підрозділу присвоїти окремий код (номер, шифр), про що письмово довести до відома державного податкового органу за місцем його реєстрації як платника податку на додану вартість. Відповідальність за недотримання вимог даного Порядку філіями та структурними підрозділами несе платник податку на додану вартість.

Таким чином, з огляду на положення пункту 2 Порядку № 233/2037 філія, яка самостійно здійснює поставку товарів (послуг) та проводить розрахунки з постачальниками/споживачами, має право виписки податкових накладних у разі делегування їй такого права платником податку, до складу якого входить така філія. При цьому відповідальність за недотримання вимог вказаного Порядку філією несе платник податку на додану вартість.

Між тим, відповідач, стверджуючи, що філія «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» не мала права виписувати податкові накладні позивачу за результатами господарських операцій, не перевірив обставини, чи делегувало ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» своїй філії «Металургійний комплекс» право виписки податкових накладних відповідно до пункту 2 Порядку №233/2037 та не надав доказів, які могли б спростувати ці обставини.

При цьому податковий орган не заперечував факту сплати податку на додану вартість за результатами господарських операцій між позивачем та філією «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», як і реальності самих господарських операцій між вказаними контрагентами.

Отже, враховуючи положення пункту 2 Порядку № 233/2037, відповідальність за недотримання вимог вказаного Порядку філією «Металургійний комплекс» у будь-якому випадку несе ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», а не позивач, який, отримавши податкові накладні від філії «Металургійний комплекс», мав право включити до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість за результатами господарських операцій із вказаним контрагентом.

За правилами частини другої статті 71 КАС України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), яка кореспондується з положеннями частини другої статті 77 КАС України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені у справі обставини та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про протиправність прийняття Ковельською ОДПІ податкових повідомлень-рішень від 26 грудня 2008 року № 00030623/0 та від 05 березня 2009 року № 00030623/1 у сумі 100 079 грн.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова