Справа № 9901/271/19
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року

Київ

справа №9901/271/19

адміністративне провадження №П/9901/271/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Загороднюка А.Г.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А., Калашнікової О.В., Соколова В.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Харитонової Х.Б.,

представника позивача ОСОБА_5,

представника Верховної Ради України не з`явився,

представника Вищої ради правосуддя Цуцкірідзе І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 (далі - позивач) 21 травня 2019 року звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Верховної Ради України (далі - ВРУ, відповідач-1), Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, відповідач - 2) про визнання дій протиправними, в якому просив:

визнати протиправними дії ВРУ стосовно направлення матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області до ВРП;

визнати протиправними дії ВРП щодо розгляду матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що розгляд ВРП питання стосовно звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16 не відповідає чинному порядку звільнення суддів. Також дії ВРУ щодо направлення до ВРП матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області є неправомірними, оскільки процедура передачі матеріалів та подань ВРЮ не врегульована чинним законодавством.

ОСОБА_1 в обґрунтування протиправності дій ВРП вказує на те, що з 30 вересня 2016 року, після набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" діє новий порядок звільнення суддів. Відповідно до статті 112 цього Закону суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

Позивач зазначає, що відповідно до частини третьої статті 56 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді. Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання ВРП у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

Позивач вказує на те, що прийняттю ВРП рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді повинен передувати розгляд цього питання відповідною Дисциплінарною палатою в порядку, визначеному статтями 42 - 50 Закону України "Про Вищу раду правосуддя". Даний порядок, на думку позивача, передбачає наявність дисциплінарної скарги, дисциплінарного провадження, процедури розгляду дисциплінарної справи та рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді. Також позивач посилається на вимоги частини четвертої статті 48 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" згідно яких суддя має бути повідомленим про засідання Дисциплінарної палати не пізніше ніж за сім днів до дня його проведення в порядку, визначеному регламентом ВРП та шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному веб-сайті ВРП. Відповідно до частини п`ятої статті 30 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом.

Однак станом на дату подання позовної заяви, жодного повідомлення від Вищої ради правосуддя стосовно звільнення ОСОБА_1 позивач не отримував.

Щодо направлення ВРУ матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області до ВРП, позивач вважає, що дана процедура не врегульована чинним законодавством, а тому дії Верховної Ради України є неправомірними.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, навівши обґрунтування, аналогічне викладеному у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Стислий виклад заперечення відповідачів.

Відповідач - 1 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві відповідач-1 зазначає, що ухвалюючи рішення, яким визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1621V-III "Про звільнення судді", Касаційний адміністративний суд керувався тим, що відбулося порушення права позивача на участь у процесі прийняття оскаржуваного рішення у зв`язку з невиконанням відповідачем-1 вимог частини п`ятої статті 216-1 Регламенту Верховної Ради України про обов`язкове повідомлення судді про проведення засідання, на якому розглядатиметься питання про звільнення цього судді не пізніше ніж за три дні до дня засідання. Тобто, судом встановлено, що мало місце виключно процесуальне порушення розгляду подання про звільнення позивача з посади судді. За таких обставин, рішення щодо звільнення ОСОБА_1 скасоване судом, а отже, подання ВРЮ щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді залишилося не реалізованим. Суд не піддавав сумніву законність подання ВРЮ щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді. Рішення ВРЮ від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги" позивач не оскаржував. Отже, рішення ВРЮ від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16 є законним та чинним.

На думку відповідача -1, посилання позивача на те, що передача ВРУ матеріалів про його звільнення до ВРП відбулася всупереч законодавству є безпідставними. З метою забезпечення реалізації матеріалів і подань ВРЮ про звільнення суддів, за якими ВРУ не прийняла рішень, до розділу III Закону -1798-VІІІ включено пункт 14, яким передбачено їх передачу до ВРП та особливий порядок розгляду нею цього питання - рішення про звільнення судді з посади ухвалюється ВРП у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення.

Представник відповідача - 1 у судове засідання не з`явився.

Відповідач - 2 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві відповідач - 2 зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, ухвалюючи рішення, яким визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1621V-III "Про звільнення судді", керувався тим, що відбулося порушення права позивача на участь у процесі прийняття оскаржуваного рішення у зв`язку невиконанням відповідачем-1 вимог частини п`ятої статті 216-1 Регламенту Верховної Ради України про обов`язкове повідомлення судді щодо проведення засідання, на якому розглядатиметься питання про звільнення цього судді.

Крім того, відповідач-2 зазначає, що позивач не оскаржував в судовому порядку рішення Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги". Отже, дане рішення Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року №1926/0/15-16 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги" є чинним. Постанова Верховної Ради України, якою реалізоване подання про звільнення судді ОСОБА_1 з посади за порушення присяги судді, в судовому порядку визнана незаконною та скасована.

Відповідач - 2 вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позивача , про те, що дії ВРП стосовно розгляду матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області є протиправними, оскільки 30 вересня 2016 року набули чинності закони України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" та № 1402- VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" внесено зміни до статті 131 Конституції України, зокрема до повноважень Вищої ради правосуддя віднесено ухвалення рішення про звільнення судді з посади.

Згідно із частиною другою статті 112 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

Статтею 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-УІП "Про Вищу раду правосуддя" (далі - Закон України від 21 грудня 2016 року № 1798-УІІІ) до повноважень Вищої ради правосуддя віднесено, зокрема, ухвалення рішення про звільнення судді з посади.

Абзацом другим пункту 14 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798- VIII "Про Вищу раду правосуддя" передбачено, що суддя, щодо якого до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" Вищою радою юстиції внесено подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні повністю заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Заяви, клопотання учасників справи.

29 липня 2019 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на цю ж дату. Розгляд справи було відкладено.

13 серпня 2019 року від відповідача-1 надійшло клопотання про залучення прокуратури АРК до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у справі та клопотання про відкладення судового засідання.

Клопотання про залучення третьої особи судом залишено без розгляду через те, що воно не підписано представником відповідача - 1, у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання судом протокольною ухвалою відмовлено.

Процесуальні дії у справі.

Верховний Суд у складі головуючого судді Касаційного адміністративного суду Загороднюка А.Г. ухвалою від 27 травня 2019 року відкрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні 24 червня 2019 року .

Розгляд справи декілька разів відкладався через поважні причини неможливості проведення судового засідання.

Обставини справи, оцінка доказів, застосування норм права та мотиви ухваленого рішення.

З червня 2001 року по серпень 2009 року ОСОБА_1 працював суддею Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, з серпня 2009 року по січень 2011 року - суддею Васильківського районного суду міста Дніпропетровська, з січня по грудень 2011 року - суддею Апеляційного суду міста Києва, з грудня 2011 року по липень 2014 року - суддею Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, а з липня 2014 року - суддею Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Постановою Верховної Ради України від 14 грудня 2006 року № 471-V ОСОБА_1 обраний суддею безстроково.

Рішенням Вищої ради юстиції від 22 грудня 2011 року позивач був призначений на посаду голови Апеляційного суду Автономної Республіки Крим строком на 5 років до 21 грудня 2016 року включно.

Відповідно до Указу Президента України "Про переведення суддів" від 19 липня 2014 року №605/2014 було переведено суддів, обраних безстроково, зокрема, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_1 на роботу на посаду судді Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Рішенням Вищої ради юстиції від 4 серпня 2016 року №1926/0/15-16 внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги.

Постановою Верховної Ради України "Про звільнення судді" від 29 вересня 2016 року №1621-VIII звільнено ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у зв`язку з порушенням присяги судді.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №800/580/16 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено:

- постанову Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нову, якою позовні вимоги задоволено повністю;

- визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1621-УІІІ "Про звільнення судді".

08 лютого 2019 року за вихідним номером №04-29/04-314 Верховною Радою України до Вищої ради правосуддя скеровано подання Вищої ради юстиції від 07 вересня 2016 року №99/0/12-16 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до матеріалів позовної заяви, 14 травня 2019 року ОСОБА_1 з сайту Вищої ради правосуддя стало відомо, що 23 травня 2019 року буде розглядатись питання про його звільнення з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 4 серпня 2016 року № 1926/0/15-16, про що розміщено відповідний проект порядку денного засідання Вищої ради правосуддя.

Не погоджуючись з тим, що питання про звільнення судді ОСОБА_1 внесено до порядку денного засідання Вищої ради правосуддя та вважаючи протиправними дії відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частиною першою статті 128 Конституції України (в редакції чинній на момент призначення позивача на посаду судді) передбачено, що перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України, а всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково.

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України (в редакції чинній на момент призначення позивача на посаду судді) визначено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення суддею присяги.

Відповідно до пункт 1 частини першої статті 131 Конституції України (в редакції чинній на момент призначення позивача на посаду судді) в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої належить внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.

Аналогічні положення були закріплені в статті 111 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до яких суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною 5 статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

30 вересня 2016 року Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" втратив чинність та цієї ж дати набрали чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" та Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", якими встановлено новий порядок та підстави звільнення суддів з посад.

Пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України (в чинній редакції) передбачено, що підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначено Законом України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", який набрав чинності 05 січня 2017 року.

Відповідно до пункту 14 розділу ІІІ Закону України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя" матеріали та подання Вищої ради юстиції про звільнення суддів, за якими до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, передаються до Вищої ради правосуддя для ухвалення рішення про звільнення суддів з посад з підстав, зазначених у поданнях. Рішення про звільнення судді з посади ухвалюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення. Регламентом Вищої ради правосуддя може бути передбачена спрощена процедура розгляду цього питання; суддя, щодо якого до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" Вищою радою юстиції внесено подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

Частиною другою статті 57 Закону України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя" передбачено, що рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

З обґрунтувань позовної заяви встановлено, що позивач оскаржує дії відповідачів, пов`язані із вирішенням питання про його звільнення, вчинені після ухвалення Верховним Судом постанови від 28 листопада 2018 року, якою скасовано постанову ВРУ про звільнення ОСОБА_1 .

З аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що у зв`язку із змінами в законодавстві Верховна Рада України, після ухвалення Верховним Судом постанови від 28 листопада 2018 року, була позбавлена повноважень щодо розгляду питань про звільнення суддів з посад.

Отже, після скасування постанови ВРУ про звільнення позивача, відповідач - 1 не мав повноважень щодо нового голосування та/або повторного розгляду подання Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року № 1926/0/15-16 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

При цьому, скасовуючи постанову ВРУ про звільнення позивача, Верховний Суд не надавав оцінку правомірності рішення Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року №1926/0/15-16 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги".

Судом встановлено, що позивач також не оскаржував рішення Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року №1926/0/15-16.

Таким чином рішення Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року №1926/0/15-16, після ухвалення Верховним Судом постанови від 28 листопада 2018 року, не втратило юридичної сили, залишилося не розглянутим ВРУ, а тому повинно було реалізовуватись у встановлений діючим законодавством порядок.

З метою забезпечення реалізації матеріалів і подань Вищої ради юстиції про звільнення суддів, за якими Верховна Рада України не прийняла рішень, до розділу ІІІ Закону України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя" включено пункт 14. Вказаною нормою законодавства передбачено передачу таких матеріалів до Вищої ради правосуддя.

Не маючи повноважень на розгляд подання ВРЮ від 04 серпня 2016 року ,через зміни законодавства, ВРУ на виконання пункту 14 розділу ІІІ Закону України "Про Вищу раду правосуддя" направила таке подання до компетентного органу, що не може розцінюватися як вихід за межі наданих повноважень та порушення Закону України "Про Регламент Верховної Ради України".

Системний аналіз наведеного дає підстави для висновку про правомірність дій Верховної Ради України щодо направлення матеріалів про звільнення судді Апеляційного суду Дніпропетровського області, саме до Вищої ради правосуддя, а тому позовна вимога про протиправність дій ВРУ задоволенню не підлягає.

Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача, що відповідачем - 2 порушено порядок розгляду питання щодо звільнення з посаді судді ОСОБА_1 .

Як вказувалось судом, пунктом 14 розділу ІІІ Закону України "Про Вищу раду правосуддя" передбачена особлива процедура розгляду питань щодо звільнення суддів Вищою радою правосуддя, після отримання з Верховної Ради України матеріалів та подань Вищої ради юстиції - рішення про звільнення судді з посади ухвалюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення.

Рішення Вищої ради юстиції від 04 серпня 2016 року №1926/0/15-16 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області за порушення присяги", на час його розгляду ВРП, було чинне та в силу пункту 14 розділу ІІІ Закону України "Про Вищу раду правосуддя" підлягало розгляду Вищою радою правосуддя.

Посилання позивача та його представника на те, що ВРП не дотримано порядку розгляду питання про його звільнення, зокрема на те, що позивача не повідомлено про час та місце розгляду вказаного питання, відсутність дисциплінарної скарги на позивача тощо судом відхиляються, оскільки такі дії ВРП повинна враховувати при розгляді питань про звільнення суддів за загальною процедурою. У даному випадку відповідач правильно застосував особливу процедуру, передбачену пункту 14 розділу ІІІ Закону України "Про Вищу раду правосуддя".

На час розгляду ВРП матеріалів про звільнення позивача, пункт 14 розділу ІІІ Закону України "Про Вищу раду правосуддя" не був виключений та неконституційним у встановленому законодавством порядку не визнавався.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Судові витрати.

За правилами статті 139 КАС України, враховуючи результати судового розгляду справи, понесені позивачем витрати за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241, 244, 245, 246, 250, 255, 257, 262, 266, 295, 297 КАС України, Верховний Суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Г. Загороднюк

Судді: М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова

В.М. Соколов