Справа № 500/1142/19
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1142/19

15 серпня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

представника позивача Біля Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування висновків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07.03.2019 №2587/82-19 про непогодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту;

визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 24.04.2019 №6176/82-19 про непогодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка зверталась до Головного управління Держгеокадастру України у Тернопільській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту, однак рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою чи рішення про відмову у наданні такого дозволу прийнято не було.

Позивачка оскаржила такі дії Головного управління Держгеокадастру України у Тернопільській області до суду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного від 05.11.2018 у справі №1940/1898/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру України у Тернопільській області щодо неналежного розгляду заяви позивачки від 25.07.2018 стосовно надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Беримівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області та зобов`язано повторно розглянути вказану заяву.

В подальшому заява позивачки від 25.07.2018 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Беримівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області Головним управлінням Держгеокадастру України у Тернопільській області повторно розглянута не була, жодного рішення прийнято не було.

Не отримавши дозволу на складання проекту чи мотивованої відмови, за принципом мовчазної згоди позивачка замовила проект землеустрою. Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний земельно-кадастровий центр «Галицькі землі» на підставі договору, укладеного з ОСОБА_1 , розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 , площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Беримівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області.

Документацію із землеустрою ОСОБА_1 подано на погодження до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області складено висновок від 07.03.2019 №2587/82-19 про не погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту, з підстав ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою та зазначено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №1940/1898/18 було зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позивачка повторно подала документацію із землеустрою на погодження до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За наслідками розгляду якої Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області 24.04.2019 складено висновок № 6176/82-19 про не погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту, з підстав неврахування зауважень, вказаних у висновку від 07.03.2019 № 2587/82-19; в проекті землеустрою відсутня інформація щодо дати реєстрації клопотання ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області; в складі проекту землеустрою містяться матеріали, які не стосуються розробленої документації громадянки ОСОБА_1 , а саме лист Головного управління щодо розгляду клопотання громадянина ОСОБА_2 від 27.08.2018 № 3-4451/0-1917/0/17-18, а також в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання зазначено землекористувача (землевласника) земельної ділянки (пункт 2) громадянина ОСОБА_2 .

Такі відмови, що викладені у висновках від 07.03.2019 №2587/82-19 та від 24.04.2019 №6176/82-19, ОСОБА_1 вважає протиправними, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 22.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

06.06.2019 за вх.№ 7737/19 до суду від Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надійшов відзив на позов (а.с.105-106). Представник відповідача у відзиві на позов його заперечує, посилаючись на те, що проект землеустрою розроблявся Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний земельно-кадастровий центр «Галицькі землі» за принципом мовчазної згоди, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області у визначений законом термін не надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні. При цьому у вказаному проекті землеустрою містилося рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі №1940/1898/18 згідно з яким Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки у власність. Однак, у поданому на затвердження проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, повторний розгляд заяви ОСОБА_1 на підставі рішення суду був відсутній. З наведених вище підстав представник відповідача вважає, що висновок Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07.03.2019 №2587/82-19 прийнятий відповідно до норм чинного законодавства, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

18.06.2019 за вх.№ 8271/19 до суду від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшов відзив на позов (а.с.111-113). Представник відповідача у відзиві на позов його заперечує, посилаючись на те, що підставою відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за результатами його повторного розгляду було неврахування позивачем зауважень, вказаних у висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 03.07.2019 № 2587/82-19, а саме: рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 зобов`язано повторно розглянути заяву громадянки ОСОБА_1 , про результати розгляду якої в проекті землеустрою інформація відсутня. З наведених вище підстав представник відповідача вважає, що висновок Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 24.04.2019 №6176/82-19 прийнятий відповідно до норм чинного законодавства, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 10.07.2019 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 01.08.2019.

24.07.2019 за вх.№ 9940/19 до суду від Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надійшли пояснення, у яких вказано, що з метою виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 1940/1898/18 ОСОБА_1 листом від 04.01.2019 № 31-19-0.5-74/2-19 рекомендовано повторно звернутися із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області після набрання законної сили рішення суду. Однак позивачка повторно до Головного управління не зверталась, що унеможливило повторний розгляд питання про надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Тому, на думку, представника третьої особи, висновок позивачки про наявність принципу мовчазної згоди є помилковим, що унеможливлює погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Враховуючи вказане, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

29.07.2019 за вх.№ 10127/19 до суду від представника позивачки надійшли додаткові пояснення, у яких вказано, що Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області не виконано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 1940/1898/18, яким встановлено факт бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. На момент звернення позивачки про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, заява ОСОБА_1 від 25.07.2018 повторно розглянута не була. Представник позивачки вказує на наявність підстав для застосування принципу мовчазної згоди і самостійного замовлення розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 , який було подано на погодження до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Враховуючи вказане, вважає оскаржувані висновки Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області протиправними та просить їх скасувати.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, з мотивів, наведених в позовній заяві, та додаткових поясненнях. Пояснив, що протягом встановленого статтею 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) місячного строку Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області не надало дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні, відтак ОСОБА_1 скористалася правом замовити розроблення проекту землеустрою щодо спірної ділянки за принципом мовчазної згоди. Всі строки для подання відповідного повідомлення Головному управлінню Держгеокадастру у Тернопільській області разом з договором на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки були дотримані. Разом з тим, з метою встановити бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області і відсутність саме визначеного статтею 118 ЗК України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови ОСОБА_1 , звернулася до адміністративного суду. Судовим рішенням такі обставини встановлені і не потребують доведення та одночасно засвідчують правомірність висновку про право позивачки замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за принципом мовчазної згоди.

У судове засідання представники відповідачів, третьої особи не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Відтак, з урахуванням положень частини третьої статті 205 КАС України суд розглянув справу за відсутності таких учасників справи.

Заслухавши вступне слово (пояснення) представника позивачки, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

25.07.2018 позивачка направила поштовим зв`язком заяву до Головного управління Держгеокадастру України у Тернопільській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту (а.с.45).

Головним управлінням Держгеокадастру України у Тернопільській області за результатами розгляду заяви позивачки не було прийнято ні рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, ні рішення про відмову у наданні такого дозволу. Такі обставини встановлені рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018, що набрало законної сили, у справі № 1940/1898/18 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Так, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у цій справі позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки від 25.07.2018 стосовно надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.29-33).

Як вбачається з пояснень представника позивачки, у зв`язку з відсутністю протягом одного місяця рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою чи рішення про відмову у наданні такого дозволу, ОСОБА_1 звернулась до уповноваженого суб`єкта господарювання та замовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за принципом мовчазної згоди.

25.09.2018 між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний земельно-кадастровий центр «Галицькі землі» укладено договір № 32 09/18 на виконання землевпорядних робіт по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.133-134), на підставі якого розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 , площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Беримівської сільської ради, Зборівського району, Тернопільської області (а.с.34-43).

28.09.2018 представник позивача повідомив Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про те, що дотримуючись принципу мовчазної згоди, відповідно до статті 118 ЗК України ОСОБА_1 замовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.132). Одночасно з повідомленням Головному управлінню Держгеокадастру у Тернопільській області надіслано договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

01.03 2019 ОСОБА_1 було подано на погодження проект землеустрою.

Відповідно до положень пункту 7 Тимчасового порядку

взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 № 580, за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру передано матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області складено висновок від 07.03.2019 №2587/82-19 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким не погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту, з підстав ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою та зазначено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №1940/1898/18 було зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.90-91).

Позивач повторно 18.04.2019 подала документацію із землеустрою на погодження до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 передано Головному управлінню Держгеокадастру у Рівненській області. За наслідками розгляду поданого позивачкою проекту землеустрою Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області 24.04.2019 складено висновок № 6176/82-19 про непогодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту, з підстав неврахування зауважень, вказаних у висновку від 07.03.2019 № 2587/82-19; в проекті землеустрою відсутня інформація щодо дати реєстрації клопотання ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області; в складі проекту землеустрою містяться матеріали, які не стосуються розробленої документації громадянки ОСОБА_1 , а саме лист Головного управління щодо розгляду клопотання громадянина ОСОБА_2 від 27.08.2018 № 3-4451/0-1917/0/17-18, а також в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання зазначено землекористувача (землевласника) земельної ділянки (пункт 2) громадянина ОСОБА_2 (а.с. 92-93). На зауваження, вказані у проекті, представником позивача до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області було подано письмові заперечення (а.с.94-97), однак висновок від 24.04.2019 № 6176/82-19 було залишено без змін.

Не погодившись з таким висновками суб`єктів владних повноважень, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені статтею 116 Земельного кодексу України, відповідно до змісту якої, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність встановлені статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частин шостої - десятої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 1940/1898/18, що набрало законної сили, було підтверджено протиправну бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, що полягала у неприйнятті рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою чи рішення про відмову у наданні такого дозволу та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки від 25.07.2018 стосовно надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.29-33).

У відповідності до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отож, обставини щодо наявності факту не надання позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні у встановлений законодавством строк не потребують доказування, оскільки вже встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Враховуючи вказане вище, на підставі положень частини сьомої статті 118 ЗК України, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 виникло право на замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на його розроблення (за принципом мовчазної згоди).

Крім того, судом встановлено, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 1940/1898/18 Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області виконано не було, що знайшло своє підтвердження у поясненнях представника третьої особи (а.с.127-129) та копії листа від 04.01.2019 №31-19-0.5-74/2-19 (а.с.130).

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною першою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У відповідності до частини четвертої статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України передбачено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною сьомою статті 186-1 ЗК України передбачено, що органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»;

надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Частиною восьмою статті 186-1 ЗК України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Отже, статтею 186-1 ЗК України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.

При цьому, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, визначають вичерпний перелік підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою, а саме: невідповідність положень проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації; не усунення недоліків, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

У висновку Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07.03.2019 №2587/82-19 підставою відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 зазначено відсутність повторного розгляду заяви позивачки щодо відведення земельної ділянки через наявність рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 1940/1898/18. Судом встановлено, що повторний розгляд заяви позивачки від 25.07.2018 не відбувся, а проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було розроблено за замовленням ОСОБА_1 на підставі принципу мовчазної згоди, що відповідає вимогам діючого законодавства. З пояснень представника позивачки вбачається, що таке судове рішення долучено до проекту землеустрою на підтвердження тієї обставини, що протягом встановленого статтею 118 ЗК України місячного строку Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області не надало дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні, відтак, ОСОБА_1 скористалася правом замовити розроблення проекту щодо спірної ділянки за принципом мовчазної згоди. Тобто наявність цього рішення суду не є необхідним документом для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте встановлені ним обставини засвідчували можливість застосування принципу мовчазної згоди за даних обставин. Отож, відмова у погодженні проекту землеустрою за такої підстави є необгрунтованою.

Суд також звертає увагу, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07.03.2019 №2587/82-19 у погодженні проекту землеустрою не містить підстав, які визначені з частиною шостою статті 186-1 ЗК України, зокрема не встановлено невідповідності положень проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Відтак, такий висновок Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07.03.2019 №2587/82-19 є протиправним та підлягає скасуванню.

В подальшому, при повторному зверненні позивачки для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області 24.04.2019 складено висновок № 6176/82-19, яким відмовлено ОСОБА_1 у його погодженні через неврахування зауважень, вказаних у висновку від 07.03.2019 № 2587/82-19, а також вказано інші зауваження (а.с.92-93). Щодо неврахування зауважень попереднього висновку, то суд вище вказав на те, що зауваження Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07.03.2019 №2587/82-19 не ґрунтуються на вимогах закону та не можуть бути усунуті, крім як надання додаткового пояснення, що й було зроблено представником позивачки шляхом направлення відповідного заперечення (а.с.94-97).

Щодо інших недоліків, які містяться у висновку Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 24.04.2019 № 6176/82-19, то суд вважає, що такі не є підставами для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розумінні статті 186-1 ЗК України.

Так, експерт Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області зазначає, що в проекті землеустрою відсутня інформація щодо дати реєстрації клопотання ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Як встановлено судом, така заява направлялась до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області поштовим зв`язком (а.с.45), а тому відсутня відмітка на заяві. Крім того, обставини звернення ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, його реєстрації, вивчення, аналізу на направлення відповіді, яка не є рішенням по суті звернення, встановлені рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 1940/1898/18, яке долучено до документації із землеустрою, та давало можливість експерту державної експертизи такі обставини з`ясувати.

Інші зауваження експерта Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області зроблені відносно того, що в складі проекту землеустрою містяться матеріали, які не стосуються розробленої документації громадянки ОСОБА_1 , а саме лист Головного управління щодо розгляду клопотання громадянина ОСОБА_2 від 27.08.2018 № 3-4451/0-1917/0/17-18, а також в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання зазначено землекористувача (землевласника) земельної ділянки (пункт 2) громадянина ОСОБА_2 (а.с.92-93).

Як пояснив позивач та вбачається із рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 1940/1898/18, одночасно із ОСОБА_1 з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області звертався ОСОБА_2 , відповідь на таку заяву була аналогічною, що й ОСОБА_1 . До документації із землеустрою було помилково долучено відповідь щодо розгляду Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області саме його заяви, а не заяви ОСОБА_1 . Також допущено технічну описку в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в одному з трьох випадків, де зазначається прізвище землекористувача (землевласника) земельної ділянки вказано громадянина ОСОБА_2 замість ОСОБА_1 . На думку суду, такі недоліки не є підставами для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розумінні статті 186-1 ЗК України.

Жоден з відповідачів не навів у оскаржуваних висновках юридичних підстав, а саме, які вимоги закону та прийнятих до них нормативно-правових актів, що регулюють відносини у відповідній сфері, були порушені ОСОБА_1 , що є обов`язковим при прийнятті рішення про відмову у погодженні проекту землеустрою.

Отже, враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що відмови відповідачів у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту, оформлені оскаржуваними висновками є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень не надали суду достатніх, беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довели правомірності оскаржуваних висновків.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 1536,80 грн, а саме: сплачений судовий збір за звернення до суду з цим позовом та 6723,50 грн - витрати, пов`язані з правничою допомогою.

Перевіряючи доводи сторін та докази, якими позивач підтверджує понесені витрати, суд встановив, що сплата судового збору у сумі 1536,80 грн підтверджуються квитанцією №ПН135836 від 17.05.2019 (а.с.5), тому ці витрати суд присуджує до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Судом встановлено, що 13.05.2019 укладено договір про надання правової допомоги між адвокатом Білем Р.С. та позивачкою ОСОБА_1 (а.с.16-20).

Підпунктом 4.3 пункту 4 договору передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку 1 до договору.

У пункті 1 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги вказано, що розмір вартості однієї години на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді першої інстанції становить 70% від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на дату підписання акту приймання-передачі наданих послуг та оплати (а.с. 21-22).

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду наступні документи:

- акт №15/05 надання правових послуг (виконаних робіт) від 15.05.2019 (а.с.23-24);

- прибутковий касовий ордер №15/05 від 15.05.2019 на суму 6723,50 (а.с.25).

Згідно поданого до суду акта про надання правових послуг (виконаних робіт) адвокатом Білем Р.С. для надання правової допомоги щодо розгляду даної справи витрачено у сукупності 5 годин часу з розрахунку 70% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» за годину, що становить 6723,50 грн. До акта надання правничих послуг (виконаних робіт) включено такі послуги:

13.05.2019 особистий прийом та ознайомлення із висновками Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, 30 хв 672,35 грн,

13.05.2019 надання усної юридичної консультації у сфері земельного та адміністративного права з приводу підстав для скасування висновків Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, 30 хв 672,35 грн,

13.05.2019 погодження основних положень та умов договору про надання правничої допомоги, складання договору та додатків до нього, 30 хв 672,35 грн,

15.05.2019 складання позовної заяви до суду, 2 год 30 хв 3361,75 грн,

15.03.2019 підготовка додатків до позовної заяви, 30 хв 672,35 грн,

15.05.2019 складання попереднього розрахунку судових витрат, 15 хв 336,17 грн,

15.05.2019 здійснення проплати судових витрат, 15 хв 336,17 грн.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд зауважує, що представник позивачки включив до витрат правничої допомоги інші витрати, які не є витратами на правничу допомогу в розумінні КАС України, зокрема, особистий прийом та ознайомлення із висновками Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (672,35 грн), погодження умов договору про надання правничої допомоги, складання договору та додатків до нього (672,35 грн), складання попереднього розрахунку судових витрат (336,17 грн), здійснення проплати судових витрат (336,17 грн).

Таким чином, на думку суду, виходячи із критеріїв обґрунтованості розміру та пропорційності судових витрат до предмета спору, витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів в сумі 4706,45 грн (з кожного по 50 відсотків), що становить вартість послуг із надання усної юридичної консультації у сфері земельного та адміністративного права з приводу підстав для скасування висновків Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, складання позовної заяви до суду та підготовки додатків до позовної заяви, всього 3 год 30 хв.

Отже, з наведених вище підстав на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів суд присуджує до відшкодування судові витрати у сумі 6243,25 грн, з них 1536,80 грн - зі сплати судового збору та 4706,45 грн - витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування висновків задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07.03.2019 №2587/82-19 про непогодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 24.04.2019 №6176/82-19 про непогодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Беримівської сільської ради Зборівського району за межами населеного пункту.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3121,63 грн (три тисячі сто двадцять одну грн 63 коп).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3121,62 грн (три тисячі сто двадцять одну грн 62 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (вулиця Академіка Корольова, 26, місто Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ідентифікаційний код юридичної особи 39767636).

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (вулиця С.Петлюри, 37, місто Рівне, Рівненська область, 33013, ідентифікаційний код юридичної особи 39768252).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (вулиця Лисенка, 20 а, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46002, ідентифікаційний код юридичної особи 39766192).

Повний текст рішення складено та підписано 23.08.2019.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя Чепенюк О.В.