Справа № 520/4146/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2019 р. № 520/4146/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Новикова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення матеріальної шкоди, зняття дисциплінарного стягнення ,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення матеріальної шкоди, зняття дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2019 року № 32 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани є незаконним та таким, що спричинив йому матеріальну шкоду у розмірі 365,40 грн. Позивач вказував, що не міг виконати наказ командира та відбути у відрядження за сімейними обставинами, про що доповів в установленому порядку відповідному керівництву, відтак вважав, що відсутні підстави для накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, позивач підкреслював , що самого наказу про його відрядження не існує.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити, посилаючись на наведені у ньому обставини.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, з огляду на факт невиконання військовослужбовцем наказу командира, що є порушенням Статуту внутрішньої служби ЗС України та Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного

Судом встановлено, що капітан медичної служби ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділення медичного постачання (регіону) Військово - медичного клінічного центру Північного регіону (на 475 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) , що не заперечувалось сторонами.

Відповідно до рапорту тво заступника командира військової частини НОМЕР_1 з медичного постачання підполковника медичної служби ОСОБА_2 від 05.03.2019 року №1285, капітана медичної служби ОСОБА_1 було заплановано у відрядження до військової частини НОМЕР_2 ( а.с.22).

Командиром військової частини НОМЕР_1 , з метою реалізації рапорту, було видано наказ від 05.03.2019 року №49 (по стройовій частині), пунктами 2 та 2.1 якого визначено вважати таким, що вибув у відрядження у військову частину НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 на 15 діб з 05 по 19 березня 2019 року, для проведення переформування аптечок, недопущення зниження рівня медичної допомоги, зокрема, капітана медичної служби ОСОБА_1 ( а.с.17).

Наказ про вибуття у відрядження капітану медичної служби ОСОБА_1 було доведено 05.03.2019 року близько 15 години 30 хв. відповідальним виконавцем відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_3 молодшим сержантом ОСОБА_3 ( а.с.23).

У цей же день, 05.03.2019 року позивачем до відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 було надано власноручно складений рапорт від 05.03.2019 в якому він виклав обставини та мотиви, які, на його думку, заважали йому убути у відрядження, а саме: догляд за бабусею , великий обсяг завдань за посадою, небажання працювати за посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , який обліковано у нетаємному діловодстві військової частини НОМЕР_1 за вх. №1286 від 05.03.2019 р. (а.с.24).

За фактом невиконання позивачем наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 05.03.2019 року №49 (по стройовій частині) в частині, що стосується позивача було видано наказ від 05.03.2019 року № 72 про призначення службового розслідування, проведення якого було доручено здійснити у строк до 18.03.2019 року ТВО помічника командира частини з правової роботи майору юстиції ОСОБА_4 ( а.с.20-21).

В ході службового розслідування були відібрані пояснення в особи, що доводила позивачу наказ про відрядження до відома - відповідального виконавця відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_3 , який пояснив, що зазначений наказ про відрядження було доведено ОСОБА_1 05.03.2019 року ( а.с.13) та позивача ( а.с.25-26).

У судовому засіданні позивач надав аналогічні пояснення тим, що у нього були відібрані в рамках службового розслідування, а саме: позивач вказував, що 05.03.2019 року він тримав від ТВО заступника з медичного постачання підполковника медичної служби ОСОБА_2 усний наказ щодо виїзду у відрядження до В/ч НОМЕР_2 для вирішення проблемних питань у даній військовій частини, приведення обліку до норми, визначення потреби в аптечках та для виконання їх переформування.

На зазначене повивач усно доповів ОСОБА_2 про неможливість вибуття у відрядження через догляд за бабусею, яка, перебуваючи у літньому віці, втратила свого чоловіка та перебуває на утриманні позивача, оскільки більше нікому за нею доглядати.

Крім того, позивач вказував про наявність у нього поточного великого обсягу завдань за посадою та зазначив, що не бажає виконувати вказану роботу у В/ч НОМЕР_2 замість відповідальної на те особи, яка не виконує належно свої обов`язки, проте, отримує грошове забезпечення.

З приводу зазначеного позивачем згодом подано відповідний письмовий рапорт.

У поясненнях, які надано позивачем у ході службового розслідування, він власноруч письмово зазначив про невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 року №49 з вищевказаних питань.

За результатами службового розслідування складено акт, що затверджений 19.03.2019 року командиром військової частини НОМЕР_1 , в якому, особою, відповідальною за проведення службового розслідування запропоновано за порушення позивачем ст.ст.11, 16,37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та запропоновано, вбачаючи в діях позивача склад кримінального правопорушення за ч.1 ст. 402 КК України, направити матеріали службового розслідування Військовому прокурору Харківського гарнізону ( а.с.18-19).

Реалізовано пропозиції, викладені в акті службового розслідування шляхом видання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2019 року № 32 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани ( а.с.13-14) та направлення до відповідних органів повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України ( а.с.27).

Із долучених в ході розгляду справи доказів представником відповідача судом встановлено, що станом на час накладення на позивача наказом від 19.03.2019 року № 32 дисциплінарного стягнення, останній мав попереднє непогашене стягнення.

Крім того, судом встановлено, що в кримінальному провадженні № 0000063 від 27.03.2019 року у відношенні до позивача 31.07.2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Досліджуючи вказану постанову, судом встановлено, що в ній зафіксовано факт порушення позивачем вимог ст. ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яке полягало у невиконанні ним наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 05.03.2019 року №49.

Разом з тим, у вказаній постанові зазначено, що, враховуючи, що у результаті діянь позивача істотної шкоди державним інтересам не спричинено, а також те, що його діяння мають ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП, слід прийти до висновку, що вчинене капітаном медичної служби ОСОБА_1 діяння хоча формально і містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 402 КК України «Непокора», але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Доказів оскарження та скасування вказаної постанови суду не надано, тобто, така є чинною.

Вважаючи оголошення суворої догани незаконним, позивач звернувся з позовом до суду та вказував, що в порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказ саме командира військової частини про вибуття у відрядження йому не доводився до відома, не був проведений інструктаж відносно термінів його виконання та особливостей його виконання.

По суті позову суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.4 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551-XIV ( надалі - Закон № 551-XIV) військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, серед іншого: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не опускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 5 Закону № 551-XIV встановлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк ( ст.6 Закону № 551-XIV).

Згідно ст.45 Закону № 551-XIV у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.

Статтею 83 Закону № 551-XIV, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 84 Закону № 551-XIV, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст.11 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України "від 24.03.1999 № 548-XIV ( надалі - Закон № 548-XIV) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника ( ст.14 Закону № 548-XIV).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями ( ст.16 Закону № 548-XIV).

Відповідно до ст.ст. 35-37 Закону № 548-XIV, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом. Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, зареєстр. в Мінюсті 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 ( надалі - Порядок).

Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) ( п.1 розділу І Порядку).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення ( п.1 розділу ІІІ Порядку).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування) ( п.3 розділу ІІІ Порядку).

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків ( п.9 розділу ІІІ Порядку).

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування ( п.1 розділу V Порядку).

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування ( п.5 розділу V Порядку).

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування ( п.6 розділу V Порядку).

Суд зазначає, що наведені норми дають підстави вважати, що недотримання дисципліни та порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, тягне за собою певні наслідки встановлені нормами зазначених статутів.

Перевіривши доводи, викладені сторонами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З аналізу наведених норм Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України вбачається, що командирам надано право накладати дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани у випадках, передбачених нормами зазначених статутів.

Такі випадки передбачені, у тому числі, статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зокрема, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир накладає дисциплінарне стягнення.

А військова дисципліна, у свою чергу, в силу ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України обтяжує військовослужбовця, серед іншого, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

В ході розгляду справи встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечувалось, що позивачем вимоги наказу командиру військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 року №49 не виконано, що також в повній мірі підтверджено проведеним службовим розслідуванням.

Порушень порядку призначення та проведення службового розслідування судовим розглядом не встановлено.

Відтак, спірний наказ є законним та обґрунтованим.

Посилання позивача, що усне повідомлення про необхідність вибуття у відрядження не свідчить про існування відповідного наказу спростоване матеріалами справи, які містять в собі наказ командиру військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 року №49.

Посилання позивача, що йому не було роз`яснено спосіб та строки вибуття у відрядження, відтак, в нього був відсутнім відповідний обов`язок є суб`єктивною думкою позивача, до якої суд критично ставиться з огляду на те, що наказ від 05.03.2019 року №49 про відрядження містить в собі відповідні строки відрядження - з 5 по 19 березня 2019 року. До того ж, вказаний складено, окрім позивача, також відносно іншого військовослужбовця - ОСОБА_5 , що підтверджується матеріалами справи.

У свою чергу, у ОСОБА_5 не виникло ніяких складнощів в його виконанні та ним відповідний наказ було виконано, що знайшло своє підтвердження в постанові від 31.07.2019 року про закриття кримінального провадження, в рамках якого вказаний військовослужбовець був опитаний в якості свідка.

Посилання, викладені позивачем в рапорті в контексті наявності великого кола обов`язків та небажання виконувати роботу у В/ч НОМЕР_2 замість відповідальної на те особи, яка не виконує належно свої обов`язки, проте, отримує грошове забезпечення є прямим свідченням ухилення позивача від виконання наказу командира.

Посилання, викладені позивачем в рапорті, про неможливість вибуття у відрядження за факту знаходження на його утриманні бабусі похилого віку нічим не підтверджено.

Позивачем не надано доказів, що певна особа є дійсно його бабусею, а не сторонньою людиною, не надано доказів - медичних документів, що остання, в силу стану здоров`я, потребує постійного догляду та знаходження поряд з нею.

Крім того, в ході розгляду справи позивач пояснив та представник відповідача підтвердив, що він звільнений з лав ЗС України за закінченням контракту, а відтак, в силу Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", дисциплінарне стягнення є таким, що втратило чинність.

В ході розгляду справи відповідачем, на виконання ч.2 ст.77 КАС України було доведено правомірність дій у правовідносинах, з приводу яких подано позов.

Відтак, позов в частині скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та зобов`язання його зняття не підлягає задоволенню.

Решта вимог, щодо стягнення матеріальної шкоди є пов`язаними зі спірним наказом, відтак, також не підлягають задоволенню.

При вирішенні вказаної справи судом, на виконання положень ч.5 ст. 242 КАС України, було враховано висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 14 серпня 2019 року (справа №814/686/17) в аналогічних правовідносинах в площині того, що норми Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України надають право командирам накладати дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, у випадках, передбачених нормами зазначених статутів.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_4 ) про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення матеріальної шкоди, зняття дисциплінарного стягнення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 27 серпня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.