Справа № 826/11415/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 серпня 2019 року

Київ

справа №826/11415/16

адміністративне провадження №К/9901/14811/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача – Мороз Л.Л.,

суддів – Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши розглянувши заяви про самовідвід суддів Мороз Л.Л., Бучик А.Ю. у справі № 826/11415/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест-Сервіс” до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Публічне акціонерне товариство “Комерційний банк “Фінансова ініціатива”, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Інвест-Сервіс” звернулось з адміністративним позовом до Національного банку України, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення стосовно поданих клопотань ПАТ “Комерційний банк “Фінансова ініціатива” про продовження строку користування кредитами та невнесення змін до кредитних договорів: від 12 листопада 2014 року №248/11-14/кт; від 6 листопада 2014 року №247/11-14/кт; від 8 жовтня 2014 року №221/10-14/кт; від 19 вересня 2014 року №213/09-14/кт; від 20 червня 2014 року №171/06-14/кт; від 27 травня 2014 року №154/06-14/кт; від 21 березня 2014 року №18; від 06 травня 2014 року №38; від 29 грудня 2009 року №61/09; від 14 серпня 2008 року №38/08-08/СТ; від 21 травня 2008 року №16/05-08/СТ; від 23 жовтня 2008 року №52; від 04 червня 2014 року №12/09/6; від 13 травня 2014 року №12/09/5; від 23 лютого 2009 року №12/09/3; 20 лютого 2009 року № 12/09/2;

- визнати протиправною та скасувати постанову Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 “Про віднесення Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Фінансова ініціатива” до категорії неплатоспроможних”.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 жовтня 2016 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року та залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 жовтня 2016 року.

Національний банк України подав до Верховного Суду України заяву про перегляд вищезазначеної ухвали суду касаційної інстанції, з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року).

Ухвалою Верховного Суду України від 7 липня 2017 року відкрито провадження у справі для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року.

У зв’язку з набранням чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” заява відповідача разом зі справою передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду.

За результатами перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року заяву Національного банку України задоволено частково.

Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 жовтня 2016 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності НБУ щодо неприйняття рішення стосовно поданих клопотань про продовження строку користування кредитами та невнесення змін до кредитних договорів – закрито та роз’яснено право на звернення із цими позовними вимогами до суду господарської юрисдикції.

Справу №826/11415/16 в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 “Про віднесення Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Фінансова ініціатива” до категорії неплатоспроможних” передано на розгляд до суду першої інстанції - Окружного адміністративного суду міста Києва.

За результатами нового розгляду, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест-Сервіс” задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 “Про віднесення Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Фінансова Ініціатива” до категорії неплатоспроможних”.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб оскаржили їх в касаційному порядку.

Ухвалами Верховного Суду від 30 травня 2019 року та 13 червня 2019 року, відповідно, відкрито касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Інвест-Сервіс” зверталось із заявами про відвід суддям колегії від 06 червня 2019 року, від 17 липня 2019 року, від 29 липня 2019 року, від 07 серпня 2019 року.

В обґрунтування заявлених відводів позивач зазначав, що суд не є об’єктивним, оскільки існують обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду, так як судді Мороз Л.Л. та Бучик А.Ю. вже брали участь в розгляді цієї справи у суді касаційної інстанції 31 липня 2018 року. На думку заявника, у колегії суддів вже висловлена позиція щодо цього спору і ця колегія суддів не може змінити власну ж позицію, а тому рішення суду є передбачуваним, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Крім того, на думку заявника судді зобов’язані були заявити самовідвід у зв’язку з порушенням порядку визначення судді для розгляд cправи, проте не зробили цього.

Заяви про відвід від 06 червня 2019 року, від 17 липня 2019 року Верховний Суд залишив без задоволення; заяви від 29 липня 2019 року, від 07 серпня 2019 року – без розгляду, оскільки вони подані з тих самих підстав.

Разом з тим, 15 серпня 2019 року суддею-доповідачем Мороз Л.Л. та суддею Бучик А.Ю. заявлено самовідводи, які обґрунтовані наявністю інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об’єктивності судді.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об’єктивності судді.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15 жовтня 2010 року визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб’єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об’єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб’єктивної безсторонності судді, вимога об’єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. “Пуллар проти Сполученого Королівства”, 10 червня 1996 року, § 32 , Звіти 1996-III).

У зв’язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами, «правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється». На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (див. “Де Куббер проти Бельгії”, 26 жовтня 1984 року, § 26, Серія А, № 86).

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Верховний Суд під час вирішення заяв Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест-Сервіс” про відвід суддям визнав необґрунтованими доводи відносно того, що у колегії суддів вже висловлена позиція щодо цього спору і ця колегія суддів не може змінити власну ж позицію, а також що має місце порушення порядку визначення судді для розгляд справи.

Отже, обставини, якими обґрунтовує свої вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю “Інвест-Сервіс”, не свідчать про упередженість чи необ’єктивність суддів. Разом з тим, аналізуючи доводи скаржника можна дійти висновку, що у нього склалось уявлення, що його справа не буде розглянута об’єктивно та неупереджено.

Оскільки свої сумніви в неупередженості колегії суддів позивач пов’язує з ухваленням Верховним Судом постанови від 31 липня 2018 року, що мало місце, суд вважає, що у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості суддів.

З огляду на положення пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, для уникнення будь-яких, навіть щонайменших, сумнівів у неупередженості суддів Мороз Л.Л., Бучик А.Ю. чи будь-яких інших сумнівів в об’єктивному вирішенні спору, для запобігання поданню учасниками судового процесу в подальшому нових заяв чи клопотань, пов’язаних з участю зазначених суддів у розгляді цієї справи, що може призвести лише до непередбачуваного і безпідставного затягування розгляду справи, а також з метою сприяння підвищенню рівня довіри громадськості до судів заяви суддів Мороз Л.Л. та Бучик А.Ю. належить задовольнити.

Керуючись статтями 36, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяви суддів Мороз Л.Л. та Бучик А.Ю. про самовідвід задовольнити.

Відвести суддів Мороз Л.Л. та Бучик А.Ю. від участі у розгляді справи № 826/11415/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест-Сервіс” до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Публічне акціонерне товариство “Комерційний банк “Фінансова ініціатива”, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови.

Передати матеріали справи № 826/11415/16 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук ,

Судді Верховного Суду