Справа № 420/3723/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3723/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Філімоненка А.О.,

сторін:

представник відповідача - Андрусенко В.А. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а) про визнання протиправними дії,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС, в якому просить суд:

- Визнати протиправним дії працівників Одеської митниці ДФС щодо неприйняття первинної декларації з заявленою фактурною вартістю транспортного засобу «Opel Astra», 2015 року випуску (№ кузова НОМЕР_1) з 4200 євро на 202 523, 39 грн по курсу валюти 30.182 за даними НБУ станом на 14.03.2019 року, та дії щодо коригування митної вартості транспортного засобу.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що всупереч наявності всього переліку необхідних документів на підтвердження придбання транспортного засобу та його вартості, Позивачеві було відмовлено в прийнятті митної декларації та вказано на необхідність коригування митної вартості автомобіля, а тому, вважає такі дії Відповідача протиправними, а позов таки, що належить задовольнити.

29.07.2019 року, представником Відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому Відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову відповідач зазначає, що позивач самостійно визначив митну вартість товарів, подав до Одеської митниці ДФС митну декларацію на товар, у якій була вказана самостійно визначена позивачем митна вартість, та самостійно сплатив усі належні податки та збори, а отже у відповідності до п. 54.1 ст. 54, п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, податкові зобов'язання платника податків вважаються узгодженими та не підлягають оскарженню.

У відзиві зазначено, що Одеська митниця ДФС під час здійснення митного оформлення товару позивача за МД № иА500630/2019/007008 від 14.03.2019 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, рішень про коригування митної вартості товару позивача, а також про відмову у здійсненні митного оформлення вказаного товару не приймалось, права та законні інтереси позивача не порушені, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

Заяви чи клопотання від учасників справи.

15.08.2019 року, на елетронну адресу, від представника Позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 97).

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Позивач та Представник позивача до судового засідання не зявились, повідомлені належним чином.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Обставини справи.

19.02.2019 року ОСОБА_2 (Позивачем) в Федеративній Республіці Німеччина було придбано автомобіль «Opel Astra», 2015 року випуску (№ кузова НОМЕР_1), що підтверджено рахунком-фактурою (інвойс) № KFZ-1902-02(a) від 19.02.2019 року (авансовий платіж) та рахунком-фактурою (інвойс) № KFZ-1902-02(r) від 28.02.2019 року (основний платіж), виданим нерезидентом ARKA SERVICE UG (haftungsbeschrankt), Schillerstr. 60А, 10627 Berlin.

Для проведення митного оформлення придбаного в Федеративній Республіці Німеччина транспортного засобу «Opel Astra», 2015 року випуску (№ кузова НОМЕР_1), Позивачем було подано до Одеської митниці ДФС відповідні документи.

Позивач у позові зазначає, що всупереч наявності всього переліку необхідних документів на підтвердження придбання транспортного засобу та його вартості, їй було відмовлено в прийнятті митної декларації та вказано на необхідність коригування митної вартості автомобіля.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, Позивач звернулась із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до положень п.п. 41.1.2 ст. 41 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ митні органи є контролюючими щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших видів податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України, встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (надалі МК України), законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з п. 23, 24 ст. 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 статті 7 МК України, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Як передбачено ч. 1 ст. 8 МК України, одним з принципів здійснення державної митної справи є принцип виключних повноважень митних органів України щодо здійснення державної митної справи.

Відповідно до ч. 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу

Пунктом 2 частини 2 статті 52 МК України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Також, статтею 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом;

подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 статті 53 МК України, в якій зазначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає органу доходів і зборів щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Згідно з ч. 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості;

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу);

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Крім того, ч. 2-8 ст. 57 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-V1 встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 (за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (на основі віднімання вартості) цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (на основі додавання вартості (обчислена вартість) цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 (резервний метод) цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 64 МК України, резервний метод визначення митної вартості товарів передбачає, що митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Крім того, згідно зі ст. 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 8 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених дим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі і відомості про товари: фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення.

Згідно з ч. 10, 12 статті 264 МК України, відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі.

Частиною 1 статті 265 МК України визначено, що декларантом має право виступати при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України резидент, яким або від імені якого укладено договір.

Також частинами 1, 4 статті 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато- логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, стандартними правилами 6.3, 6.4 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (дата підписання: 18.05.1973, дата приєднання України: 15.02.2011, дата набрання чинності для України: 15.09.2011) визначено, що при застосуванні митного контролю використовується система управління ризиками. Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, в тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки.

Форми та обсяги контролю, визначені в Переліку митних формальностей за результатами застосування СУР, виконуються посадовими особами митниці (митних постів) ДФС при проведенні митного контролю та митного оформлення з урахуванням виду митної формальності та повідомлення до митної формальності, а також відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів.

Посадові особи митниці (митного поста) ДФС, які здійснюють митний контроль та митне оформлення у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, в обов'язковому порядку переглядають сформований за допомогою інформаційних технологій Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР.

Частиною 2 статті 544 МК України встановлено, що реалізуючи митну політику України, митна служба України, зокрема, виконує такі основні завдання здійснення митного контролю та виконання митних формальностей щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України; забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати.

Висновки суду.

Судом встановлено, що для здійснення митного оформлення товару "Легковий автомобіль, із двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та з кривошипно-шатунним механізмом, такий що використовувався - 1шт. Марка - "Ореl", - Модель- "Astra", - Ідентифікаційний (VIN) № НОМЕР_1; -Тип двигуна- бензин робочим об'ємом циліндрів- 1598 см3; - Номер двигуна- не визначено; - Загальна кількість місць, включаючи місце водія- 5; - Призначення - для використання по дорогах загального користування; - Тип кузова - універсал; - Кількість дверей - 5; - Колісна формула - 2x4; - Календарний рік виготовлення - 2015 рік; - Модельний рік виготовлення - 2015 рік; Торгівельна марка: "Opel"; Виробник: "Opel AG"; Країна виробник: DE" декларантом позивача (ПП "Анастасія Аміда", 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 36, каб. 907) до Одеської митниці ДФС подано митну декларацію (МД) типу ІМ 40 ЕЕ № UA500630/2019/006927 від 07.03.2019, у якій митну вартість товару у графі 42 МД декларантом вказано на рівні 900 евро, що згідно з курсом НБУ на час подання МД (29,936931 грн.) складає 26 943,24 грн.

В подальшому, 13.03.2019 декларантом позивача до Одеської митниці ДФС подано додаткову митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA500630/2019/006991, у якій митну вартість вказаного вище автомобіля у графі 42 МД декларантом вказано на рівні 4200 євро, що згідно з курсом НБУ на час подання цієї МДд (29,720396) складає 124825,66 грн.

14.03.2019 особа декларант позивача звернулась до Одеської митниці із заявою № 23, якою у відповідності до положень статті 269 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ, просила надати дозвіл на відкликання МД № UА500630/2019/00699.

Відповідачем, в ЄАІС ДФС зроблена відповідна відмітка, що від оформлення товару за МД № UА500630/2019/006991 від 13.03.2019, декларант відмовився.

Також, судом встановлено, що в подальшому, декларантом позивача до Одеської митниці для здійснення вказаного вище автомобіля подавались:

МД № UА500630/2019/007001 від 14.03.2019, яку у звязку із помилками у МД згідно з заявою декларанта від 14.03.2019 № 26 відкликано;

МД № UА500630/2019/007005 від 14.03.2019, яку у звязку із помилками у МД згідно з заявою декларанта від 14.03.2019 № 26 відкликано;

МД № UА500630/2019/007007 від 14.03.2019, яку у звязку із помилками у МД згідно з заявою декларанта від 14.03.2019 № 27 відкликано.

Крім того, 14.03.2019 декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці ДФС подано митну декларацію (МД) № UA500630/2019/007008, у якій в графі 42 "Ціна товару" вказано 4200 евро. В графі 43 "Код MBB" декларантом вказано, шо митна вартість визначена за 6 методом (резервним), а в графі 45 "Коригування" декларантом вказано митну вартість товару - 202 523,39 грн.

Судом встановлено, що у МД № UA500630/2019/007008 наявні відбитки штампа митного органу "Під митним контролем", а отже, вказані МД були прийняті для оформлення митним органом та декларант несе юридичну відповідальність за відомості (в тому числі і про митну вартість товарів та суму нарахованих ним податків), які зазначені у цих МД.

Суд зазначає, що графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначення митної вартості, про митну вартість товару (тобто графи 12, 42, 43, 45) заповнюються декларантом, а не посадовими особами митних органів.

Суд звертає увагу на те, що декларантом були подані до митниці необхідні документи для митного оформлення товару, які підтверджували ціну товару відповідно до ціни договору, проте у ВМД № UА500630/2019/007008 зазначена як фактурна (договірна) вартість товару (графа 22, 42), так і митна вартість товару на підставі 6-го (резервного) методу визначення митної вартості товару (графа 12, 45), з якою позивачем сплачені мито та податок на додану вартість.

Таким чином, Відповідачем не витребовувались додаткові документи щодо підтвердження митної вартості товарів, рішення про відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та рішення про коригування заявленої митної вартості товарів не приймались, визначення митної вартості здійснювалось декларантом позивача самостійно за допомогою шостого (резервного) методу, який передбачає її визначення з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT), Одеською митницею ДФС на етапі контролю митної вартості товару позивача було зясовано, що заявлений декларантом рівень митної вартості, відповідає раніше визнаним митними органами митних вартостям, рівень митної вартості на аналогічні та подібні товари відповідає заявленому декларантом позивача, отже відсутні ознаки протиправності дій Одеської митниці ДФС щодо митного оформлення товару позивача.

Крім того, суд зазначає, що оскільки декларант самостійно визначив митну вартість та зазначив її у митних деклараціях, суд вважає, що до обовязків відповідача не входить надання доказів щодо неможливості обчислення декларантом митної вартості за першим методом.

Також, Позивачем не надано до суду копії Картки відмови в прийнятті жодної з поданих декларантом митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, або рішення про коригування митної вартості.

Суд зазначає, що чинним законодавством України, не передбачено усної відмови митного органу в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

З огляду на зазначене, враховуючи, встановлені в ході розгляду справи судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС, задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, у рішенні у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а) про визнання протиправними дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Пятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 20.08.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.

.