Справа № 1.380.2019.002276
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року № 857/6763/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 4 червня 2019 року у справі №1.380.2019.002276 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФ) в якому просила визнати дії відповідача:

щодо призначення та обрахунку розміру пенсії неправомірними з моменту призначення, 27.09.1993, які проведені з порушенням міжнародної Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода), зокрема, щодо врахування трудового стажу для встановлення права на пенсію на пільгових умовах (частина друга статті 6 Угоди);

щодо визначення розміру заробітку для обрахунку пенсії (частина третя статті 6 та статті 7 Угоди); Указу Президента України «Про соціальний захист населення в умовах ліберизації цін» від 02.12.1991 (далі - Указ), зокрема, щодо обчислення середньомісячного заробітку при призначенні пенсії в період 1992-1993 років як проведені всупереч волі позивача на підстав заяви (подання), яку позивач не подавала і не підписувала;

зобов`язати ГУПФ провести обрахунок розміру пенсії з 09.10.1993 відповідно до зазначених норм Угоди та Указу і відповідно до заяви позивача про призначення пенсії від січня 1994 року та поданої нею довідки про зарплату за період 1986-1991 роки;

визнати дії ГУПФ щодо перерахунку розміру пенсії з 24.11.2018 у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) неправомірними, - як проведений з порушенням частини другої статті 7 Угоди і на підставі сфабрикованої заяви позивача від 21.09.1993 та рішення відповідача від 28.09.1993 №411 (рішення: 94 - особовий рахунок від 27.09.1993);

зобов`язати ГУПФ повернути недоплачену частину пенсії з моменту призначення пенсії, з моменту перерахунку.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 4 червня 2019 року у задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено. Позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив представник позивача ОСОБА_3 , який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначає про те, що після 01.03.2019 шляхом огляду пенсійної справи позивач дізналася про виявлені порушення її прав при призначенні пенсії у 1993 році. Зокрема, вона заперечує щодо написання заяв про призначення та перерахунок пенсії. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано його доводів стосовно того, що про факт підроблення заяв ОСОБА_1 в пенсійній справі він звертався в поліцію. Крім того зазначає, що надавав до суду зразки підпису позивача та просив врахувати ці обставини при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду. Однак, суд не надав їм належної оцінки.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах, зокрема 3 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції з посиланням на норми частини другої статті 123 КАС вказав на неповажність наведених позивачем підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, що має наслідком повернення такої заяви.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частиною першою статті 5 КАС визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до підпунктів 3, 6 частини першої статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтям 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Приписами частини другої статті 122 КАС встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи видно, що днем, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та відповідно початком перебігу шестимісячного строку, є 28.09.1993, тобто дата призначення та початку виплати їй пенсії. Водночас, з даною позовною заявою позивач звернулася до суду 08.05.2019, тобто після закінчення строку, установленого законом.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та встановлено позивачу строк для усунення зазначених у ній недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення вказаної ухвали. Вказану ухвалу позивач отримала 18.05.2019.

27.05.2019 на виконання вимог вищенаведеної ухвали представником позивача подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом, в якій останній посилається на те, що саме 01.03.2019 - після огляду пенсійної справи, були виявлені порушення прав позивача при призначенні пенсії в 1993 році та подано звернення до відповідача про перерахунок пенсії, в чому позивачу було відмовлено. За таких обставин, вважає, що до 01.03.2019 позивач фактично не знала про порушення своїх прав.

Водночас, судом встановлено, що до позовної заяви ОСОБА_1 долучено її заяву від 1994 року про перерахунок пенсії та заяву про перерахунок пенсії від 11.02.2008, що дає суду підстави вважати, що позивач знала чи мала можливість та повинна була дізнатись про порушення своїх прав до 01.03.2019.

Також зважаючи на те, що пенсія, яку отримує апелянт на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», носить щомісячний характер, то як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач про порушене право мала дізнатися при кожній виплаті такої, та у визначений процесуальним законом строк звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Звідси, позивачем та її представником не доведено наявності об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від її волевиявлення чи обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного ознайомлення з матеріалами пенсійної справи за наслідками чого могла дізнатися про допущені на її думку при призначенні пенсії порушення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили її звернення до суду в межах встановленого КАС строку. Обставини, на які посилається представник позивача, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації його довірителем своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами частини другої статті 123 КАС, якщо заяву не буде подано у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з позовом та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з зазначеними позовними вимогами позивачем не наведено та не доведено, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для повернення позовної заяви у відповідності до вимог статті 123 КАС.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 4 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 28 серпня 2019 року.