Справа № 805/4357/16-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2019 року

Київ

справа №805/4357/16-а

адміністративне провадження №К/9901/31984/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у складі суддів Васильєвої І.А., Василенко Л.А., Гайдара А.В. у справі № 805/4357/16-а за позовом Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» про стягнення податкового боргу,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» (далі - Товариство, платник податків, відповідач у справі) про стягнення з розрахункових рахунків у банках податковий борг у розмірі 51067,53 грн, а саме: орендна плата з юридичних осіб - 50937,90 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості - 129,63 грн.

12 грудня 2016 року постановою Донецького окружного адміністративного суду позов задоволено. Стягнуто з розрахункових рахунків у банках Товариства, які його обслуговують, кошти за податковим боргом з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, у розмірі 129,63 грн та з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 50937,90 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що дії податкового органу відповідають вимогам законодавства, оскільки податковий борг Підприємства з 2015 року не погашався та не переривався.

24 травня 2017 року постановою Донецького апеляційного адміністративного суду скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції висновувався з відсутності у відповідача податкового боргу, з урахуванням передбаченого для нього звільнення від сплати орендної плати з юридичних осіб та уточнюючої декларації із зменшенням податкових зобов`язань на суму 52433,76 грн.

У червні 2017 року позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, цитуючи норми Податкового кодексу України просить, як зазначено в касаційній скарзі, скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У касаційній скарзі зазначає, що відповідачем не надавався податковому органу сертифікат Торгово-промислової палати України.

29 серпня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача після усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі цього ж суду від 14 червня 2017 року, та витребувано справу № 805/4357/16-а з Донецького окружного адміністративного суду.

У запереченні на касаційну скаргу платник податків посилається на її необґрунтованість та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

02 березня 2018 року матеріали касаційного провадження №К/9901/31984/18 передані з Вищого адміністративного суду України до Верховного Суду.

26 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду матеріали касаційного провадження прийнято до провадження, справа №805/4357/16-а повторно витребувана з суду першої інстанції.

22 листопада 2018 року справа № 805/4357/16-а надійшла на адресу Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що на час розгляду справи у Верховному Суді, постанова суду першої інстанції скасована судом апеляційної інстанції, тому перегляду підлягає лише постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Степ» зареєстроване, як юридична особа, місцезнаходження: 87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Варганова, 12.

17 лютого 2016 року відповідачем до контролюючого органу подана звітна податкова декларація з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік, якою визначено річну суму податкових зобов`язань - 28199,93 грн, за І квартал 5186,93 грн, за ІІ квартал 7670,99 грн, за ІІІ квартал 7670,90 грн, за IV квартал 7670,94 грн.

17 лютого 2016 року відповідачем до контролюючого органу подана звітна податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2016 рік, якою визначено річну суму орендної плати за землі на 2016 рік в розмірі 41395,05 грн, щомісячно до сплати за період з січня по листопад - 3449,59 грн та за грудень - 3449,56 грн.

30 травня 2016 року платником податків до контролюючого органу подана уточнююча податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2016 рік, якою визначено річну суму орендної плати за землі на 2016 рік в розмірі 99348,15 грн, щомісячно до сплати за період з січня по березень та з жовтня по листопад - 3449,59 грн, за грудень - 3449,56 грн та за період з квітня по вересень - 13108,44 грн. Відповідно нараховано до збільшення податкового зобов`язання за період з червня по вересень 2016 року - 9658,85 грн. Також, визначено розмір штрафу в сумі 869,31 грн.

Позивачем направлена Товариству податкова вимога від 26 листопада 2015 року № 3549-23, якою визначено загальну суму податкового боргу платника податків за узгодженим грошовим зобов`язаннями станом на 25 листопада 2015 року - 44864,27 грн, у тому числі основного платежу 44862,80 грн, пені - 1,47 грн. Відповідно до вказаної вимоги податковий борг у сумі 44412,45 грн нарахований по коду бюджетної класифікації 14010100 щодо податкових зобов`язань з податку на додану вартість за 2014 рік, 451,82 грн по коду 18010100 щодо податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно за квітень 2014 року. Зазначена вимога отримана відповідачем 02 грудня 2015 року.

Перевіривши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги Суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для його скасування, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, спірна сума податкового боргу погашена відповідачем платіжним дорученням від 03 грудня 2015 року № 132 на суму 451,82 грн та платіжним дорученням від 03 грудня 2015 року № 131 на суму 44412,45 грн. Сплата та зарахування вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості за вказаними угодженими податковими зобов`язаннями також підтверджується зворотнім боком облікової картки платника податків та не спростовується позивачем.

Крім того, як вбачається зі зворотного боку облікової картки відповідача по коду бюджетної класифікації 18010600 (орендна плата з юридичних осіб), у відповідача станом на кінець 2015 року та початок 2016 року обліковувалась переплата в сумі 86,48 грн та була відсутня заборгованість. За кодом бюджетної класифікації 14010100 (податок на додану вартість) у відповідача станом на 30 грудня 2015 року обліковувалась переплата в сумі 546753 грн та на кінець 2015 року - початок 2016 року була відсутня заборгованість.

Відтак, оскільки відповідачем самостійно 03 грудня 2015 року погашено суму податкового боргу за податковою вимогою від 26 листопада 2015 року № 3549-23 в силу підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України вона вважалась відкликаною 03 грудня 2015 року.

При цьому, обставини, які б свідчили про безперервність податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, за яким було сформовано та направлено податкову вимогу, до звернення до суду позивача з позовом, судом не встановлені. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що після самостійного погашення відповідачем податкового боргу за вимогою від 26 листопада 2015 року у нього був відсутній податковий борг та виник у подальшому після погашення боргу за інші періоди.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що надана позивачем податкова вимога не може бути підставою для виникнення у податкового органу права на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу, оскільки в силу підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України вона вважалась відкликаною.

Крім того, наявним в матеріалах справи Сертифікатом (висновком) Торгово-промислової палати України № 1142 про настання обставин непереборної сили, засвідчено настання обставин непереборної сили з 30 квітня 2014 року ТОВ «СТЕП» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів.

Таким чином, відповідачем у межах та в строк передбачений законодавством, здійснено усі залежні від нього дії, спрямовані на реалізацію його права передбаченого Законом №1669-VII, які підтверджують право відповідача на звільнення від виконання обов`язків зі сплати задекларованого зобов`язання орендної плати за землю з юридичних осіб та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з січня по квітень 2016 року.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідач 22 травня 2017 року подав уточнюючу декларацію з плати за землю за 2016 рік, якою визначено річну суму орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2016 рік, в якій нараховане до зменшення податкове зобов`язання з плати за землю на суму 52433,76 грн, а саме щомісячно за період з січня по квітень 2016 року на суму 13108,4 грн.

У подальшому відповідачем зменшено податкове зобов`язання за період з січня по квітень 2016 року на суму 52433,76 грн.

Відтак, з урахуванням передбаченого для відповідача звільнення від сплати орендної плати з юридичних осіб та уточнюючої декларації із зменшенням податкових зобов`язань на суму 52433,76 грн, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що у відповідача відсутній податковий борг.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, аналізуючи положення Податкового кодексу України, враховуючи, що позивачем не спростовано відсутність належними та допустимими доказами існування у відповідача податкового боргу, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав у податкового органу для стягнення з відповідача податкового боргу в розмірі 51067,53 грн у судовому порядку.

За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга позивача залишається без задоволення, а рішення суду попередньої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі № 805/4357/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду