Справа № 520/19/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 р.Справа № 520/19/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.05.19 року по справі № 520/19/19

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм"

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДІЙ ФАРМ", в якому просить суд: стягнути до бюджету України кошти у розмірі 467844,18 грн. в рахунок погашення податкового боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" з усіх відкритих розрахункових рахунків та у разі неповного погашення боргу за рахунок вилучення готівкових коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач має податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 467844,18 грн., який виник на підставі податкових декларацій, в яких відповідач самостійно визначив собі суму грошового зобов`язання та у встановлений законодавцем строк не сплатив.

21 травня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДІЙ ФАРМ" про стягнення податкового боргу - задоволено.

Стягнуто до бюджету України кошти у розмірі 467844,18 в рахунок погашення податкового боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" з усіх відкритих розрахункових рахунків та у разі неповного погашення боргу за рахунок вилучення готівкових коштів.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Стверджує, що податкова вимога не вручена ТОВ "РОДІЙ ФАРМ". Також, посилається на те, що наявний податковий борг відповідачем було погашено 30.07.2019 року, тому податкова вимога №87608-17 від 04.07.2018 року є відкликаною. Отже, з викладених підстав вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Позивач у надісланому відзиві на апеляційну скаргу вказав на безпідставність доводів та аргументів апеляційної скарги. Посилається на наявність заборгованості відповідача, що підтверджується відповідними належними доказами, яка є непогашеною. Також, звертає увагу на те, що податкова вимога є дійсною, в судовому порядку не оскаржувалась, не є скасованою, зміненою або відкликаною. Отже, посилаючись на викладені доводи просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" зареєстровано як юридична особа Харківською районною державною адміністрацією Харківської області 13.02.2012, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис про юридичну особу з ідентифікаційним кодом 38117562.

Станом на дату звернення до суду ТОВ "Родій Фарм", має податковий борг в загальному розмірі 467844,18 грн. з податку на додану вартість, який виник на підставі податкових декларацій, в яких платник податків самостійно визначив собі суму грошового зобов`язання, що підлягає сплаті до бюджету: по податковій декларації № від 18.07.2018 термін сплати 30.07.2018 на суму 95017,18 грн.; (декларація на суму 95709,00 грн, однак враховуючи сплату в порядку черговості суми у розмірі 691,82 грн. до сплати 95017,18 грн.); по податковій декларації № від 20.08.2018 термін сплати 30.08.2018 на суму 129271,00 грн.; по податковій декларації № від 20.09.2018 термін сплати 30.09.2018 на суму 153555,00 грн.; по податковій декларації № від 22.10.2018 термін сплати 30.10.2018 на суму 65564,00 грн.; по податковій декларації № від 20.11.2018 термін сплати 30.11.2018 на суму 24437,00 грн.

У зв`язку з несплатою узгодженої суми податкового зобов`язання позивачем засобами поштового зв`язку направлялась відповідачу податкова вимога № 87608-17 від 04.07.2018, та отримана останнім про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с. 66).

Зазначена вище податкова вимога є дійсною, в судовому порядку не скасована, а тому, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вищевказаного боргу.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності вимог контролюючого органу з огляду на наявність не погашеного податкового боргу ТОВ "Родій Фарм".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п.46. 1 ст.46 ПК України - податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно п.56.11 ст.56 ПК України - не підлягає оскарженню податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Приписами п.57.1 ст. 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.п.16.1.4 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи .

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п.14.1.175 п.14.1 статті 14 Кодексу).

Відповідно до п. 59.1, п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пп. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України, контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За приписами пп.19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 ст. 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до абзацу першого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно п. 95.4 ст.95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи викладені вище норми, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.

При цьому питання правомірності нарахованих позивачем грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки підтвердження існування події узгодження того грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на яке позивачем була нарахована пеня у сумі 16 502,05 грн, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного суду від 22.08.2018 у справі № 820/1878/16.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, ТОВ "Родій Фарм" має податковий борг в загальному розмірі 467844,18 грн. з податку на додану вартість, який виник на підставі податкових декларацій, в яких платник податків самостійно визначив собі суму грошового зобов`язання, що підлягає сплаті до бюджету.

За податковою вимогою № 87608-17 від 04.07.2018 року відповідачем не сплачено податковий борг, наявність якого ним в апеляційній скарзі не заперечується.

З огляду на зазначені норми та встановлені обставини, колегія суддів вказує на обґрунтованість вимоги щодо погашення податкового боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" з усіх відкритих розрахункових рахунків та у разі неповного погашення боргу за рахунок вилучення готівкових коштів, що передбачено вимогами чинного податкового законодавства.

Доводи апелянта про те, що товариство не отримувало податкову вимогу № 87608-17 від 04.07.2018 та поштові відправлення з номерами: 292 та 234 наразі є незареєстрованими, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що відповідачем було направлено запит до Харківської дирекції АТ "Укрпошта" із некоректною запитуваною інформацією( а.с.121-122). При цьому, на запит контролюючого органу - позивача, було надано відповідь, яка підтверджує належне направлення податкової вимоги відповідачеві та її отримання останнім. Отже, отримання відповідачем податкової вимоги повністю підстверджується наявним в матеріалах спарви листом ПАТ "Укрпошта" від 09.04.2019 №07-13-568(а.с.139).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана податкова вимога є чинною, в судовому порядку відповідачем не оскаржувалась.

Посилання апелянта на переривання податкового боргу та те, що податкова вимога є відкликаною, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на безперервність податкового боргу.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на ті в доводи, що і у відзиві на позовну заяву. Так, апелянт вказав, що зазначена податкова вимога № 87608-17 від 04.07.2018 р. містить в собі суму боргу 124342,60 грн., що відповідало даним КОР станом на 30.06.2018 року ( а.с.149). З посиланням на дані КОР вказав, що строк сплати зобов`язань за декларацією за червень 2018 року є 30.07.2018 року та у цей день сума боргу, зазначена у вимозі, та за декларацією за червень 2018 року сплачена, відповідачем внесено кошти у сумі 125422 грн. ( а.с.69). Отже, вважає, що вимога є відкликаною, оскільки борг на 30.07.2018 був погашений. Не заперечуючи проти виникнення боргу після 30.07.2018 року, зазначив що такий перервався, а тому, позивач повинен був виставити нову вимогу щодо боргу, який фактично виник 31.07.2018 року, проте, відповідні дії ним не вчинено, відтак, в силу п. 95.2 ст. 95 ПК України, у позивача відсутні підстави для стягнення боргу у судовому порядку. Крім того, посилаючись на борг, згідно даних КОР, який виник на підставі податкових повідомлень - рішень до 30.07.2018 року позивач вказував, що відповідні рішення контролюючого органу були скасовані та дані щодо цього виключені як облікові.

Однак, колегія суддів зауважує, що даними КОР відповідача встановлено безперервність податкового боргу ( а.с.149-160).

Так, 30.06.2018 року нараховано недоїмки на підставі податкової декларації з ПДВ № від 19.06.2018 р. - 124 342,60грн;

09.07.2018 року поновлено штрафні санкції на підставі податкового повідомлення - рішення № від 15.03.2018 року - 510,00 грн;

25.07.2018 року поновлено штрафні санкції на підставі податкового повідомлення - рішення № від 06.12.2017 року - 156 210,91грн;

26.07.2018 року нараховано штрафні санкції на підставі податкового повідомлення - рішення № від 09.07.2018 року -842 276,44грн;

30.07.2018 року погашено недоїмки по податковій декларації з податку на додану вартість № за платіжним дорученням № 26983944 від 30.07.2018 року - 124 342,60 грн;

30.07.2018 року зменшено боргу по штрафним санкціям по податковому повідомленню- рішенню № за платіжним дорученням № 26983944 від 30.07.2018 року -510,00грн;

30.07.2018 року зменшено боргу по штрафним санкціям по податковому повідомленню- рішенню № за платіжним дорученням № 26983944 від 30.07.2018 року - 569,40грн;

30.07.2018 року зменшено боргу по штрафним санкціям по податковому повідомленню- рішенню № за платіжним дорученням № 26983944 від 30.07.2018 року -100,00грн;

30.07.2018 року загалом нараховано 7,41грн. пені в порядку ст. 129 ПК України;

30.07.2018 року збільшено недоїмки по податковій декларації з податку на додану вартість № від 18.07.2018 року - 95 709,00грн.

Таким чином, 30.07.2018 року платіжним дорученням № 26983944 було сплачено 125422,00грн., проте одночасно було нараховано податковий борг по податковій декларації з податку на додану вартість № від 18.07.2018 в сумі 95709,00 грн.

При цьому, погашення заборгованості за декларацією № від 19.06.2018 не спричинило погашення заборгованості за декларацією № , а декларація № не увійшла до позовного періоду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що борг відповідача не переривався, відтак податкова вимога не є відкликаною та у позивача, в силу п. 59.5 ст. 59 ПК України, відсутні підстави для виставлення нової податкової вимоги.

Доказів погашення суми боргу матеріали справи не містять, а відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Наявність у відповідача відкритих рахунків в банківських установах, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами( а.с.45-46).

Отже, з огляду на наявність у відповідача податкового боргу, що ним не заперечується, така заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог контролюючого органу та необхідність їх задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року по справі № 520/19/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 22.08.2019 року