Справа № 806/2184/15
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2019 року

Київ

справа №806/2184/15

адміністративне провадження №К/9901/20227/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів Шишова О. О., Яковенка М .М.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.01.2016 у складі судді Романченко Є. Ю. та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 у складі колегії суддів: Капустинського М. М., Моніча Б. С., Охрімчук І. Г. у справі № 806/2184/15 за позовом ОСОБА_1 до Овруцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними дій, стягнення невиплачених коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Овруцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправним дії Овруцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області щодо недонарахування та невиплати їй при звільненні посадового окладу, надбавки за спеціальне звання та надбавки за вислугу років;

- стягнути з відповідача суму в розмірі 54 551 грн, з яких:

1) недонараховані та невиплачені їй при звільненні посадовий оклад у сумі 109, 72 грн, надбавка за спеціальне звання в сумі 11, 93 грн та надбавка за вислугу років у сумі 21 708, 13 грн;

2) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03.04.2015 до дати постановлення рішення у даній справі в сумі 32 721, 22 грн.

2. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.01.2016 позовні вимоги задоволено частково, зокрема:

- визнано протиправними дії Овруцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, правонаступником якої є Овруцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні надбавки за вслугу років державної служби за період з 01.08.2001 по 26.06.2013;

- стягнуто з Овруцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену при звільненні надбавку за вислугу років у сумі 18 857, 63 грн і середній заробіток у розмірі 32 721, 22 грн за період затримки з 03.04.2015 до 12.01.2016 виплати належних їх коштів при звільненні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

2.1. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, апеляційну скаргу Овруцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

3.1. Відповідно до інформації з копії трудової книжки ОСОБА_1 , приєднаної до матеріалів справи, остання 01.12.1995 прийнята на посаду державного податкового інспектора відділу державної реєстрації фізичних осіб - платників податків Державної податкової інспекції по Овруцькому районі. Цього ж дня позивачем прийнято присягу державного службовця. На підставі наказу №44-0 від 06.12.1995 позивачу присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 3 рангу.

3.2. У зв`язку з неодноразовою реорганізацією податкових органів, ОСОБА_1 переводилася на різні посади в органах державної посадової служби.

3.3. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач під час перебування на посадах мала спеціальні звання;

- з 06.12.1995 - «інспектор податкової служби 3 рангу»;

- в 1998 році - «інспектор податкової служби 2 рангу»;

- в 2002 році - «інспектор податкової служби 1 рангу»;

- починаючи з 27.06.2013 - «інспектор податкової та митної справи І рангу»;

- з 01.01.2014 - спеціальне звання «інспектор податкової та митної справи І рангу».

Вказані обставини сторонами не заперечувались. Крім того, судами було встановлено, що позивачу не був присвоєний ранг державного службовця, з чим також погодились сторони.

3.4. У період з 01.08.2001 по 24.09.2014 позивач отримувала надбавку за вислугу років, передбачену для осіб, що мають спеціальні звання, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 1013 «Про Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання».

3.5. Крім того, за період з 01.08.2001 по 24.09.2014 позивач отримала в повному обсязі доплату за вислугу років як особа, що має спеціальне звання.

3.6. Наказом Овруцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № 47-0 від 24.09.2014 ОСОБА_1 звільнена з посади головного державного ревізора - інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб за угодою сторін.

3.7. Позивач звернулась до суду із вказаним позовом оскільки вважає, що відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу», їй повинна була щомісячно виплачуватись надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг. Однак вказана надбавка в період з 01.08.2001 до 26.06.2013 не нараховувалась і не виплачувалась. Із листа відповідача на звернення, ОСОБА_1 стало відомо, що в зазначений період роботи в податковій інспекції їй внаслідок арифметичних помилок та порушень законодавства недонараховано посадовий оклад в сумі 109,72 грн, надбавку за спеціальне звання в сумі 11,93 грн та надбавку за вислугу років у сумі 21 708,13 грн, що, на думку позивача, спричинило виплату їй заробітної плати не в повному обсязі, а також вплинуло на недонарахування їй надбавки за вислугу років, індексації заробітної плати, преміальних виплат, матеріальних допомог, відпускних, виплат за період перебування у відрядженні та інших виплат, які обчислюються від середньої заробітної плати.

4. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав на те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, період проходження такої служби в податкових органах зараховується до стажу державної служби, тому такі державні службовці мають право на матеріальне та соціально - побутове забезпечення, передбачене розділом 7 Закону України «Про державну службу», зокрема оплату праці згідно зі статтею 33 цього Закону. З огляду на викладене, суд зазначив, що дії Овруцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо недонарахування та невиплати позивачу при звільненні надбавки за вислугу років є протиправними, оскільки спричинили порушення гарантій працівника на оплату праці.

5. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції встановив відсутність підстав для нарахування позивачу надбавки за вислугу років в порядку Закону України «Про державну службу», оскільки за час перебування на службі в органах податкової інспекції ОСОБА_1 було нараховано надбавку за вислугу років відповідно до профільного законодавства. Крім того, розмір надбавки за вислугу років, яку отримувала позивач як посадова особа органів державної податкової служби, що має спеціальне звання, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 1013 «Про Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання», є значно вищим від розміру надбавки, передбаченої статті 33 Закону України «Про державну службу».

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

6. Позивачем подано касаційну скаргу, в якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій, та рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог, та прийняти рішення про задоволення її вимог в повному обсязі.

6.1.Доводи касаційної скарги грунтуються на твердженні позивача, про неправильне застосування судом апеляційної інстнації норм матеріального права та судової практики. Також позивач зазначає, що судом першої інстнації було необгрунтовано зменшено суму належних їй виплат, всупереч наданому нею детальному обрахунку.

7. Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

8. Частиною другою статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

9. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що на думку позивача, питання оплати її праці за період з 01.08.2001 по 24.09.2014 мало також бути врегульовано відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII).

10. Так, відповідно до статті 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

11. Положеннями частини другої статті 9 Закону № 3723-XII вказано, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

12. Разом з тим, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, у період, коли позивач працювала в органах податкової служби, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 509-XII).

13. Статтею 15 Закону № 509-XII встановлено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, розмір надбавок за звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

14. Стосовно державних службовців, то класифікація їх посад та категорій визначені в статті 25 Закону № 3723-ХІІ. У частині четвертій вказаної статті прямо зазначено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

15. Відтак, законодавчо відокремлено правове становище працівників державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання в силу вимог статті 15 Закону № 509-XII, та працівників, посади яких віднесені до відповідної категорії державних службовців із присвоєнням відповідного рангу державного службовця.

Посади всіх інших працівників, які не мають спеціальних звань, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців. Таким державним службовцям присвоюються ранги державних службовців відповідно до статті 26 Закону № 3723-ХІІ.

16. Відповідно до розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» (чинним на час виникнення спірних відносин; далі - Розпорядження № 503-р) посади працівників державних податкових інспекцій, які не мають спеціальних звань, віднесені від четвертої до сьомої категорій посад державних службовців.

17. Крім того, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 12.09.1997 № 1013, якою затверджено Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання (далі - Порядок № 1013), у пункті 2 якого визначено розміри винагороди за вислугу років посадовим особам державної податкової служби, які мають спеціальні звання, а у пункті 3 Порядку встановив, що розмір цієї винагороди визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання.

18. Водночас, статтею 33 Закону № 3723-XII передбачено виплату щомісячно державним службовцям надбавки за вислугу років (як складової їх заробітної плати) у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби.

19. Відтак, надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо позиції Вищого адміністративного суду України в постанові від 29.01.2009 (справа № к-36420/06) та ухвалах від 18.05.2011 (справа № К/9991/9018/11), 27.05.2014 (справа № К/9991/15277/12), колегія суддів зазначає наступне.

20. Усуваючи розбіжності у правозастосуванні судом касаційної інстанції питань виплати надбавок за вислугу років, Верховний Суд України у своїх постановах від 22.03.2017 (справа № 806/3060/15) та від 07.06.2017 (справа № 806/3489/15) вказав на існування двох видів доплат за вислугу років до заробіткої плати: «надбавка за вислугу років», передбачена статтею 33 Закону № 3723-XII, і «винагорода за вислугу років», передбачена пунктом 2 Порядку № 1013.

20.1. Верховним Судом України, серед іншого, вказано, що хоча у положеннях Закону № 3723-ХІІ та Порядку є певні термінологічні розбіжності у визначенні назви цієї складової заробітної плати для державних службовців, які мають відповідно загальний і спеціальний статус, це не змінює суті та природи цієї виплати саме як відповідної додаткової доплати за рахунок коштів державного бюджету до посадового окладу для відзнаки тривалого виконання особою трудових обов`язків на державній службі (стажу роботи) та не робить їх окремими (самостійними) складовими заробітної плати, зокрема для посадових осіб державної податкової служби, які мають спеціальні звання.

Отже, Порядок № 1013 є спеціальним порівняно зі статтею 33 Закону № 3723-ХІІ підзаконним нормативно-правовим актом, виданим на розвиток Закону № 509-ХІІ, який визначає умови і розміри виплати такої складової заробітної плати посадових осіб державної податкової служби, які мають спеціальні звання, залежно від їхнього стажу роботи, як винагорода (по суті надбавка) за вислугу років.

Тому положення частини п`ятої статті 33 Закону № 3723-ХІІ для здійснення цих виплат для посадових осіб названих органів як державних службовців, що мають спеціальний статус та звання, а не ранги, застосуванню при вирішенні спірних правовідносин не підлягають.

20.2. За таких умов, Верховний Суд України, на підставі аналізу наведених вище норм права дійшов висновку про те, що посадова особа державної податкової служби, якій відповідно до Закону № 509-ХІІ присвоєно спеціальне звання, має право на отримання лише однієї доплати за вислугу років до заробітної плати, а саме «винагороди за вислугу років», передбаченої пунктом 2 Порядку.

21. Колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для відступу від зазначеної правової позиції та погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки остання мала спеціальне звання та отримувала відповідну надбавку.

22. Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи. Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстнації було дотримано норми матеріального та процесуального права.

23. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

24. З огляду на наведене, касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

25. Касаційну скаргу виконавчого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

26. Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 у справі № 806/2184/15 за позовом ОСОБА_1 до Овруцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними дій, стягнення невиплачених коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку - залишити без змін.

27.Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко