Справа № 640/11158/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Справа № 640/11158/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Київській області

про визнання дій протиправними

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання неправомірними дій державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Б.І. щодо не відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом 25.07.2018 р., виданому згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, яке було отримано Шевченківським РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві кур`єрською доставкою відправленням 825 з описом;

- зобов`язання державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Б.І. відкрити виконавче провадження за виконавчим листом 25.07.2018 р., виданому згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, яке було отримано Шевченківським РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві 04.03.2019 р. кур`єрською доставкою відправленням 825 з описом, враховуючи докази наявності у ОСОБА_1 1945 р.н. дитини війни інвалідності 2 групи отримані Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві 23.03.2019 кур`єрською доставкою відправленням 229 з описом (за текстом позовної заяви).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення її недоліків шляхом уточнення, до кого саме ним заявляються позовні вимоги, зазначення правових підстав подання позову, викладення обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, доповнення позовної заяви юридичними фактами на яких він ґрунтує свої вимоги до відповідача (до кожного з відповідачів) із зазначенням правової підстави позову, зазначення які саме рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень - відповідача (відповідачів) у справі порушують охоронювані законом права та інтереси позивача у публічно-правових відносинах, а також надання доказів прийняття відповідачем (відповідачами) рішень, вчинення ним (ними) дій або допущення бездіяльності, які можуть бути предметом розгляду в адміністративній справі.

10.07.2018 р. до суду першої інстанції від позивача надійшли пояснення під назвою «супровідний лист на ухвалу про недоліки», в якій він зазначив, що подавав скаргу на бездіяльність державного виконавця, яким вчинено шахрайські дії замість примусового виконання ГУ Держпраці Київської області рішення суду, що набрало законної сили, що через бездіяльність ГУ Держпраці Київської області його донька четвертий рік не може повернутися до роботи, що ст. 184 КЗпП України забороняє, а ст. 172 КК України передбачає кримінальну відповідальність за звільнення мати-одиночки дитини до 14 років і що через бездіяльність Держпраці директор КНП КДЦ Деснянського району Києва тричі звільнив її з помсти за викриття його злочинів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2019 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 внаслідок неусунення її недоліків у строк, установлений судом.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд виходив з того, що у своїх поясненнях (супровідному листі на ухвалу про недоліки) позивач не усунув жодного з недоліків його позовної заяви, вказаного в ухвалі про залишення її без руху, причини їх не виправлення не вказав і доказів щодо неможливості усунення відповідних недоліків суду не надав.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду, постановити нову ухвалу про відкриття провадження у справі та повернути справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що обличчя держави та моральний клімат визначаються ставленням до інвалідів, права яких проголошено в міжнародних документах, що він не заявляв вимог до ГУ Держпраці та подавав скаргу на бездіяльність державного виконавця, що у своєму супровідному листі на виконання ухвали суду він пояснив, що подавав скаргу, але суд проявив зневагу та неповагу до нього як скаржника та повернув позов, а також, що апелянту не зрозуміло, чому він повинен усувати недоліки своєї скарги, яких, на його думку, не існує, і що право на доступ до правосуддя гарантується всім.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду прийнята за неповного з`ясування обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позову (скарги).

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Від апелянта надійшли доповнення до його апеляційної скарги, в яких, він, зокрема, зазначає, що подавав до суду скаргу, а не позов, що в іншому суді призначено до розгляду його позов, де також представником було заявлено його єдину доньку у зв`язку з порушенням його прав КНП КДЦ Деснянського району Києва, що саме бездіяльність ГУ Держпраці, ігноруючи скарги його доньки на порушення КЗпП директором КНП КДЦ і призвела до позову і відповідний виконавчий лист був ним направлений до Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ Києва, але виконавче провадження так і не відкрито.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1).

У ч. 1 , п. 4 та п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України закріплено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

У позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з ч .1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано прав особи оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які, на її думку, порушують її права, свободи чи законні інтереси, та, зокрема на звернення до адміністративного суду з позовом до державного виконавця.

Разом з тим, КАС України встановлено вимоги, яким повинна відповідати позовна заяви для відкриття судом відповідного провадження, і регламентовано імперативний обов`язок суду повернути позов в разі його невідповідності таким вимогам і не усунення відповідних недоліків у строк, установлений судом при залишення позовної заяви без руху.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що в позові (скарзі) ОСОБА_1 дійсно відповідачем було визначено ГУ Держпраці у Київській області із зазначенням всіх його реквізитів /Т.1 а.с.4/, а вимоги заявлено до державного виконавця Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві/Т.1 а.с.12-13/ та не наведено жодних позовних вимог до ГУ Держпраці у Київській області, не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до такого відповідача, не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини.

При цьому, такі недоліки позову ОСОБА_1 не усунув у строк, установлений йому ухвалою суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху і з поданих ним пояснень («супровідного листа») також неможливо чітко встановити, хто саме є відповідачем та з яких конкретно підстав подано саме цей позов (скаргу, як стверджує апелянт), на підставі якої правової норми та якими доказами він підтверджує заявлені вимоги (які він може надати або не надає з певних підстав).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт стверджує про подання ним скарги на бездіяльність державного виконавця, а не позову до суду першої інстанції, однак, КАС України, зокрема спеціальною нормою ст. 287, передбачено подання саме позовної заяви, а не скарги, що також свідчить про невідповідність поданого позивачем до суду документу вимогам адміністративного процесуального законодавства та виключає правові підстави для відкриття судом відповідного провадження за ним.

Крім того, апелянт стверджує про оскарження саме бездіяльності, а в позові (скарзі) просить, зокрема визнати неправомірними дії /Т.1 а.с.12/.

Твердження апелянта про те, що суд проявив зневагу та неповагу до нього як скаржника та повернув позов, а також, що апелянту не зрозуміло, чому він повинен усувати недоліки своєї скарги, яких, на його думку, не існує, є необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

Посилання апелянта на міжнародні акти та доводи про те, що обличчя держави та моральний клімат визначаються ставленням до інвалідів, права яких проголошено в міжнародних документах, і що право на доступ до правосуддя гарантується всім, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що це не виключає обов`язку кожної особи, яка звертається до суду, дотримуватися вимог відповідного процесуального законодавства і обов`язку суду це перевірити.

Разом з тим, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в рішенні по справі «Bellet v. France», відповідно до якої стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 27 серпня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: