Справа № 500/92/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/5214/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, ухвалене суддею Дерех Н.В. у м.Тернополі в порядку письмового провадження, у справі №500/92/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Тернопільській області, у якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1821-54 від 08 листопада 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтувує тим, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.01.2015 у справі №819/3159/14-а припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_1 , а державного реєстратора зобов`язано вчинити дії щодо припинення підприємницької діяльності. Постанова мотивована тим, що платником податків більше п`яти років не подається податкова звітність.

Вказує, що підприємницька діяльність ним не здійснювалась, у спірний період в тому числі.

Також позивач зазначає, що з 01.10.2010 він працює в ПП «Дружба-Нафтопродукт» водієм та у період з 01.01.2017 по 31.10.2018 роботодавцем утримано та сплачено з отримуваного ОСОБА_1 доходу єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування в загальній сумі 25821,31 грн.

ОСОБА_1 , покликаючись на те, що доходу у спірний період від підприємницької діяльності не отримував, а також на те, що в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» він є застрахованою особою і єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачувався роботодавцем в розмірі не менше мінімального, вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1821-54 від 08.11.2018 протиправною.

Також зазначає, що оскаржувану вимогу ним отримано 27.12.2018.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-1821-54.

Рішення мотивоване тим, що визначальною умовою для наявності обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність є наявність у особи статусу фізичної особи-підприємця.

Державна реєстрація фізичних осіб-підприємців полягає у засвідчення факту набуття статусу підприємця фізичною особою. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації.

Документом, який підтверджує статус фізичної особи - підприємця відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15 травня 2003 року № 755-IV, як суб`єкта підприємницької діяльності, є витяг з Єдиного державного реєстру, в якому зазначаються основні види діяльності.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.01.2015 у справі №819/3159/14-а припинено підприємницьку діяльність позивача, а також зобов`язано державного реєстратора провести дії, передбачені частинами 3 статті 49 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" стосовно припинення підприємницької діяльності суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 .

Судом встановлено що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості по ОСОБА_1 . При цьому, при прийнятті рішення по суті, судом враховані наведені у позовній заяві доводи, підтверджені довідкою ПП "Дружба-Нафтопродукт" №1064 від 28.12.2018, про те, що позивач з 01.01.2010 по 28.12.2018 був працевлаштований у ПП "Дружба-Нафтопродукт" та роботодавцем було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, оскільки Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні будь-які відомості щодо позивача, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 08.11.2018 № Ф-1821-54.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за даними інформаційної системи органу доходів і зборів позивач на дату звернення до суду не перебував у процесі припинення підприємницької діяльності. Вказує, що відповідно до ч.8 ст.4 Закону №755 фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цієї фізичної особи.

Згідно з інформацією щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка міститься у інформаційній системі «Податковий блок. Облік платників податків», а саме у розділі «Реєстраційні дані», позивач зареєстрований як суб`єкт господарювання станом на 19.08.2002 за КВЕД 01 «Сільське господарство, мисливство та пов`язані з ним послуги» та взятий на облік Тернопільською ДПІ (Тернопільський район) станом на 26.09.2002 за номером 3070 з присвоєнням стану платнитка податків «0 - платник податків за основним місцем обліку» без жодних змін даного стану на дату звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відтак, відповідно до ч.1 ст.4 Закону №2464-VI позивач є платником єдиного внеску, який зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, як це передбачено п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI.

Із набранням з 01.01.2017 змін до Закону №2464-VI, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, платникам єдиного внеску встановлено обов`язок у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464-VI. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Ставка єдиного внеску для платників єдиного внеску відповідно до норм ч.5 ст.8 Закону №2464-VI встановлено в розмірі 22%. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону №2464-VI).

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

З інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 по виду бюджету 70 (Цільові фонди) слідує, що в суму недоїмки по ЄСВ в розмірі 15819,54 грн входить: станом на 09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за 2017 ріфк у розмірі 8448,00 грн (704,00 грн (мінімальний розмір ЄСВ і період 01.01.2017-01.01.2018) * 12 місяців; станом на 31.10.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за три квартали 2018 року у розмірі 7371,54 грн (819,06 грн (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018-01.01.2019) * 9 місяців).

Податковим органом нараховано позивачу суму ЄСВ самостійно, виходячи із встановленого у звітному періоді його мінімального розміру безвідносно до факту отримання ним доходу.

Станом на 08.11.2018 Головним управлінням ДФС у Тернопільській області повідомлено ОСОБА_1 шляхом виставлення відповідної вимоги про сплату боргу (недоїмки) про наявність у нього заборгованості станом на 31.10.2019 зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 15819,54 грн.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 2464-VI).

В розумінні статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону №2464-VI).

Згідно з частиною 4 статті 5 Закону України №2464-VI обов`язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичних осіб, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзац перший пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ в редакції Закону України № 77-VIII від 28.12.2014).

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ в редакції Закону № 77-VIII від 28.12.2014 у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017, до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ внесено зміни, замінивни у першому реченні абзацу другого слова "має право самостійно" словом "зобов`язаний".

Крім того, Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 в абзаці другому пункту другого частини першої статті 7 Закону №2464-VІ слова "році" та "року" замінено відповідно словами "кварталі" та "кварталу".

Згідно з нормами частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В силу приписів ч. 4 ст. 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

При цьому недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI ).

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Згідно із вимогами п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI та Інструкції № 449 на платника єдиного внеску покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, частиною 12 статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до положень частин 1 - 4 статті 25 Закону №2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пунктів 1-3 Розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. В разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.01.2015 у справі №819/3159/14-а припинено підприємницьку діяльність позивача, а державного реєстратора зобов`язано вчинити певні дії щодо припинення підприємницької діяльності позивача.

Вказаним рішенням суду встановлено, що згідно довідки Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 17.10.2014 № 29370/7/17-06/29 податкова звітність не подавалася відповідачем більше одного року, а саме, більше п`яти років. Заборгованість по платежах до бюджетів відсутня.

08 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1821-54 на суму 15819,54 грн.

Позивач, вважаючи вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області №Ф-1821-54 від 08.11.2018 протиправною, звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Приписами ст. 25 Закону №2464-VI та п. 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Інструкції протягом десяти календарних днів з дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком фіскального органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з фіскальним органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з фіскальним органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного фіскального органу або оскаржити вимогу до фіскального органу вищого рівня чи в судовому порядку.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Інструкції №449 якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги зі сплати фінансових санкцій органи доходів і зборів, протягом 15 робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску надсилають вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників на суму боргу, що перевищує 10 грн.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу (п. 4 Розділу VI Інструкції).

Отже, чинним законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених Законом №2464-VI) податковий орган вправі обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Водночас, аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є саме сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, встановивши наявність у ОСОБА_1 на підставі облікових даних з картки особового рахунку платника станом на 31.10.2018 (кінець календарного місяця, у якому виникла (зросла) недоїмка) заборгованості зі сплати ЄСВ, 08.11.2018 ОСОБА_1 виставлено вимогу про сплату заборгованості.

Податковим органом нараховано позивачу ЄСВ, виходячи із встановленого у звітному періоді його мінімального розміру безвідносно до факту отримання ОСОБА_1 доходу, а саме станом на 09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн, обраховану шляхом множення мінімального розміру у 2017 році ЄСВ - 704 грн на 12 - кількість місяців у році, станом на 31.10.18 - 7371,54 грн, обраховану шляхом множення мінімального розміру у 2018 році ЄСВ - 819,06 грн на 9 - кількість місяців (три квартали 2018 року).

Слід зауважити, що відповідно до ч.16 ст. 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Крім того, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) складена відповідачем із дотриманням вимог щодо форми та змісту, визначеної додатком 7 до Інструкції №449, та містить підставу її формування, яка вказана підкресленням однієї із підстав, передбаченої формою, а саме «дані інформаційної системи органу доходів і зборів».

Так, відповідно до витягу з ідентифікаційних даних, наявних в базах органу ДФС, 19.08.2002 позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, підприємницька діяльність якої та на момент виставлення вимоги не була припинена.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав на відсутність у відповідача законних підстав для винесення оскаржуваної вимоги №Ф-1821-54 від 08.11.2018, оскільки постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.01.2015 у справі №819/3159/14-а припинено підприємницьку діяльність позивача, а також зобов`язано державного реєстратора провести дії передбачені ч.3 ст.49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осі та фізичних осіб-підприємців» стосовно припинення підприємницької діяльності суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної вимоги також з огляду на те, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості по ОСОБА_1 . Крім того, судом першої інстанції враховано, що у період з 01.01.2010 по 28.12.2018 позивач працевлаштований у ПП «Дружба-Нафтопродукт» та відповідно до довідки, виданої Пп «Дружба-Нафтопродукт» №1064 від 28.12.2018 роботодавцем сплачено за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за спірний період.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст.49 Закону №2464 в редакції, чинній на час прийняття Тернопільським окружним адміністративним судом постанови у справі №819/3159/14-а, державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у зв`язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Водночас, за правилами ст.51 цього Закону у відповідній редакції державний реєстратор у день державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у порядку, визначеному статтями 47-50 цього Закону, зобов`язаний надіслати відповідним органам статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця. Повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у разі її смерті або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою або повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за судовим рішенням щодо визнання фізичної особи-підприємця банкрутом, а також відомості відповідної реєстраційної картки є підставою для зняття фізичної особи-підприємця з обліку в органах статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України.

Проте, позивач обліковується в інформаційній системі органу дозодів і зборів як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV, який набрав чинності з 01.07.2004.

Відповідно до ч.3 ст.46 Закону №755-IV в редакції, що діяла на дату прийняття постанови Тернопільським окружним адміністративним судом від 06.01.2015 у справі №819/3159/14-а, фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Однак, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні будь-які відомості щодо позивача, що, в свою чергу, не свідчить про припинення ним підприємницької діяльності.

Колегія суддів зауважує, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань включено лише відомості, які зареєстровані після 01.07.2004 - дати набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань».

Прикінцевими положеннями вказаного Закону з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедур припинення юридичних осіб та підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за їх рішенням» N 1155-VII від 25.03.2014 встановлено обов`язок усім діючим фізичним особам-підприємцям, створеним та зареєстрованим до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Слід зазначити, що на час державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) загальні правові, економічні та соціальні засади здійснення підприємницької діяльності (підприємництва) громадянами та юридичними особами на території України визначались Законом України «Про підприємництво» від 07.02.1991 №698-ХІІ.

Враховуючи наведене, відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про позивача зумовлена нездійсненням позивачем дій, спрямованих на їх включення.

Щодо покликань позивача на те, що з 01.01.2010 по 28.12.2018 він працював у ПП «Дружба-Нафтопродукт» та роботодавцем у період, за який податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недомки), здійснюваласть сплата за найманого працівника єдиного внеску, колегія суддів зазначає, що за відсутності належних доказів припинення підприємницької діяльності у встановленому законом порядку, за позивачем зберігається статус підприємця-платника податків, який у розумінні ч.1 ст.4 Закону №2464-VI є самостійними суб`єктом сплати єдиного внеску.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що підлягає скасуванню.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що реєстрація позивача як фізичної особи-підприємця встановлює обов`язок сплачувати податки, пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності, у строки, встановлені чинним законодавством. Разом з тим, у випадку несвоєчасного нарахування та/або сплати платником сум єдиного внеску, податковий орган зобов`язаний обчислити суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), формування якої здійснюється на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника.

Колегія суддів також зауважує, що ОСОБА_1 є платником єдиного внеску згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» незалежно від фінансового стану та з 2017 року (набрання законної сили змінами до Закону №2464-VI) навіть в разі відсутності доходу в сумі єдиного внеску не менше за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, податковим органом вимога винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та правовими нормами, якими врегульовані спірні правовідносини, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, як цього вимагає диспозиція ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1821-54 від 08 листопада 2018 року є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області задовольнити, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі № 500/92/19 - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
Н. В. Ільчишин
Постанова складена в повному обсязі 22.08.2019.