Справа № 826/496/16
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

Київ

справа №826/496/16

адміністративне провадження №К/9901/48045/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,

за участю

секретаря Кривохижої О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/496/16

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року (колегія суддів: головуючий суддя: Горяйнов А.М., судді: Костюк Л.О., Файдюк В.В.),

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, в якому просила:

1.1. скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1017 о/с «По особовому складу» в частині її звільнення;

1.2. поновити її на посаді слідчого відділу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;

1.3. зобов`язати Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Головне управління Національної поліції у місті Києві виконати вимоги Розділу 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та надати змогу позивачу пройти переатестацію на посаду слідчого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві;

1.4. стягнути з Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 листопада 2015 року.

2. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, задоволено позов частково.

2.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1017 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 .

2.2. Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

2.3. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

3. Позивач подала до суду заяву про встановлення способу і порядку виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року.

3.1. З урахуванням уточнення, у вказаній заяві позивач просила встановити спосіб і порядок виконання цього судового рішення в частині стягнення з Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на її користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 96255,64 грн, у зв`язку із неможливістю виконання судового рішення через відсутність в його резолютивній частині зазначення конкретної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

4. Постановою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в цій справі змінено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року в частині зазначення дати, з якої позивач підлягає поновленню на посаді, та викладено абзац третій резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року в новій редакції; в частині встановлення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, вказані судові рішення скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині судові рішення залишено без змін.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

5. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення задоволено частково.

5.1. Встановлено спосіб і порядок виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом стягнення суми у розмірі 65 926,57 грн.

5.2. Задовольняючи заяву, суд першої інстанції зазначив, що у резолютивній частині постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року не зазначено конкретної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача, у зв`язку із відсутністю на момент вирішення спору доказів, які б дозволяли визначити таку суму.

5.3. Суд першої інстанції визнав цю обставину такою, що ускладнює виконання судового рішення, та врахував надання позивачем разом з заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення довідки про розрахунок її середньоденного заробітку, виданої Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві 29 листопада 2017 року за №1426.

6. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення відмовлено.

6.1. Ухвалюючи вказане рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначена неповнота судового рішення не може бути усунута шляхом постановлення ухвали про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

ІІІ. Касаційне оскарження

7. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернулася з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у задоволенні її заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення та ухвалити нове рішення про задоволення цієї заяви.

7.1. В обґрунтування касаційної скарги посилається на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та ту обставину, що, звертаючись до суду з вказаною вище заявою, вона надала довідку про розрахунок її середньоденного заробітку.

7.2. Також автор скарги зазначила про помилковість, на її думку, висновків суду першої інстанції при визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на її користь, виходячи з кількості робочих, а не календарних днів такого прогулу, та, у зв`язку з цим, просила застосувати до спірних правовідносин пункт 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений постановою Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260.

7.3. Вказує, що не зазначення в судовому рішення конкретної суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, яку необхідно стягнути на її користь, унеможливлює виконання такого рішення суду, оскільки у органів Державної виконавчої служби відсутні повноваження щодо самостійного визначення суми, що підлягає стягненню з боржника. Водночас, зауважує про передбачене статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України її право звернутися до суду з заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у випадку існування обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення.

8. Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві подало відзив на касаційну скаргу, у якому вказало, що позивач не зверталася з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції з вимогою про нарахування точної суми виплати, також не надала пояснень з цього приводу на подану Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві апеляційну скаргу. Зазначило, що Управління перебуває в стані припинення, а тому суд прийшов до помилкових висновків щодо покладення на нього обов`язку по виплаті позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

9. Позивач подала відповідь на вказаний вище відзив, обґрунтувавши його доводами, викладеними в її касаційній скарзі.

10. Позивач у судовому засіданні касаційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав, що в ній зазначені.

11. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

IV. Встановлені судами фактичні обставини справи

12. ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України, зокрема в Шевченківському районному управлінні Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

13. Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1017 о/с «По особовому складу», згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції, ОСОБА_1, слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності слідчого відділу Шевченківського районного управління, звільнено з 06 листопада 2015 року у Запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

14. Не погодившись із зазначеним наказом, позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним вище позовом.

15. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та, зокрема, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу без зазначення суми.

16. У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну порядку і способу виконання постанови суду від 12 вересня 2017 року шляхом зазначення суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню, а саме: 96255,64 грн.

17. При цьому, судами попередніх інстанцій було встановлено, що питання щодо встановлення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача під час розгляду справи по суті не досліджувалось та не вирішувалось судами першої та апеляційної інстанції.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

18. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

20. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції), за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

21. За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

VI. Позиція Верховного Суду

22. Переглядаючи судове рішення суду апеляційної інстанції, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить з такого.

23. Судами встановлено, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, серед іншого, просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

24. Однак, вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов у цій частині, суди першої та апеляційної інстанції не зазначили в рішеннях суми коштів, яка підлягає стягненню на користь позивача.

25. Верховний Суд констатує, що відсутність в судовому рішенні чіткого зазначення суми коштів, яка підлягає стягненню з боржника, перешкоджає його виконанню.

26. Більше того, відповідно до вимог чинного законодавства України, задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд повинен вказати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати мають бути зазначені в мотивувальній частині судового рішення.

27. Водночас, Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що така неповнота судового рішення не може бути усунута в інший спосіб, ніж це передбачено адміністративно-процесуальним законодавством.

28. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

29. Частиною першою статті 2 КАС України регламентовано необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

30. У пункті 3 частини першої статті 4 КАС України міститься визначення поняття «адміністративний суд», згідно з яким це - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

31. Отже, належним та компетентним судом в даному випадку, у розумінні процесуального закону, є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

32. Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду та вирішення справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено конкретний період вимушеного прогулу позивача та не витребувано довідку роботодавця про її заробітну плату та середньомісячне, середньоденне грошове забезпечення.

33. Зазначені довідки були надані позивачем під час зверненням до суду з заявою про встановлення порядку і способу виконання судового рішення.

34. Однак, вказана частина позовних вимог не вирішена компетентним судом, до повноважень якого, відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, належить її вирішення.

35. У зв`язку з цим, 07 серпня 2019 року Верховний Суд, переглядаючи ці рішення в касаційному порядку, дійшов висновку про їх скасування в цій частині відповідно до правил статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

36. Тобто, Верховний Суд усунув неповноту судового рішення в спосіб, який передбачено адміністративно-процесуальним законодавством України.

37. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

38. Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновку суду апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги позивача Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

39. Отже, оскаржуване судове рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, суд під час розгляду заяви не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

40. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

41. За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та/або апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

42. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VII. Судові витрати

43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року в цій справі залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

О. В. Калашнікова