Справа № 400/2577/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 серпня 2019 р. № 400/2577/19
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Птичкіна В.В., розглянувши матеріали

адміністративним позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Миколаївської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв,54001
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 54003
про:зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

зобов`язати Миколаївську міську раду в особі Центру надання адміністративних послуг (надалі - відповідач) внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме до запису про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , зазначивши, що до складу вказаного домоволодіння входить ? частка сараю літ. «Б».

Також позивач заявив клопотання про забезпечення позову шляхом винесення ухвали про заборону ОСОБА_2 (визначена у позові в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору) до набрання законної сили судовим рішенням у справі відчужувати домоволодіння АДРЕСА_2 .

У позові ОСОБА_1 вказав, що у серпні 2019 року він дізнався про те, що за третьою особою було зареєстровано право власності (розмір частки 1/1) на житловий будинок (об`єкт житлової нерухомості), в тому числі на сарай. На думку позивача, державний реєстратор Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Свячений В.Ю. при прийнятті рішення про державну реєстрацію вказаного права допустив помилку, оскільки рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2001 у справі № 2-2581-01 г. право власності на ? домоволодіння (адреса - АДРЕСА_3 ), в тому числі на ? сараю, було визнано за бабусею позивача (померла у 2016 році). В подальшому домоволодінню (в тому числі ? сараю), що належало ОСОБА_2 , рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.07.2018 № 620 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради» було надано нову адресу: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 повідомив, що в провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває справа за його позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи вимоги адміністративного позову, ОСОБА_1 зазначив, що, відповідно до статті 26 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав та документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Позивач вважає, що належним відповідачем у справі є Миколаївська міська рада, оскільки нерухоме майно знаходиться «… в межах юрисдикції Ради, і до повноважень Центру надання адміністративних послуг відноситься в тому числі внесення змін до реєстру на підставі рішення суду за заявою третіх осіб …».

Фактично позивач оскаржує законність державної реєстрації за третьою особою одноособового права власності на об`єкт нерухомого майна, мотивуючи це тим, що власником ? цього об`єкта за життя була його баба.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суд виходив з такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 36-38 постанови від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, зокрема, таке: «… Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру…

Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис…

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер…».

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки позовну заяву позивача не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства України, підстави для розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 170, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі.

2. Заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову повернути позивачу.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у адміністративній справі надіслати позивачу разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

4. Роз`яснити ОСОБА_1 , що захист його порушеного (невизнаного, оспорюваного) права та/або інтересу має здійснюватися за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна