Справа № 120/4450/18-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4450/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

21 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Мацького Є.М. Франовської К.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника позивача: Арустамян А.Е. ,

представника відповідача: Кухрівського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕКО ГРУП" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕКО ГРУП" звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "В4" № від 02.11.2018 року; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення форми "Р" № від 02.11.2018 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про безтоварність господарських операцій, які виникли між ТОВ "ГРЕКО ГРУП" та TOB "НМЦ "Адоніс", оскільки придбання товарів не відстежується по ланцюгом постачання. Крім того, у TOB "НМЦ "Адоніс" відсутні складські приміщення, транспортні засоби, зокрема, вантажного та спеціального призначення, у зв`язку з чим обсяги фактичного руху товару в обмежений проміжок часу є неможливим.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлення від №2280 від 10.09.2018 року, виданого ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідно до ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 , п.п. 78.1.4., п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового Кодексу України та на підставі наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від №5421 від 07.09.2018, проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю TOB "ГРЕКО ГРУП" щодо взаємовідносин з TOB "НМЦ "Адоніс" за період діяльності з 01.11.2017 року по 31.01.2018 року.

Результати перевірки оформлено актом від 21.09.2018 №4646/1415/40827070.

Відповідно до висновків, викладених в акті, в ході перевірки встановлено порушення позивачем:

- п. 198.1, 198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 341 706 грн., в тому числі за листопад 2017 року на суму 8597 грн; за грудень 2017 року на суму 118995 грн; за січень 2018 року на суму 214114 грн;

- п. 198.1, 198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1704874 грн, в тому числі в січні 2018 року - 1 704 874 грн.

На підставі результатів перевірки 02.11.2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області прийняло наступні податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 427 132,00 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням 341 706,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 85 426,00 грн;

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 1 704 874,00 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правочини між позивачем та його контрагентом підтверджено належним чином складеними первинними бухгалтерськими документами. Вказані документи не суперечать вимогам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а тому висновки відповідача, щодо зменшення позивачу розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПК України).

Разом з тим вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з ч. 2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХІV від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996-ХІV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.1 Закону № 996-ХІV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Статтею 9 Закону № 996-ХІV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо безтоварності господарських операцій, які виникли між ТОВ "ГРЕКО ГРУП" та TOB "НМЦ "Адоніс", колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено з акту перевірки, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки відповідача про відсутність факту реального вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ "НМЦ "Адоніс", оскільки, за період з 01.01.2015 по 31.01.2018 було встановлено, що підприємство TOB "НМЦ "Адоніс" здійснювало господарські операції з придбання різного виду промислових та продовольчих товарів (в т.ч. яйця курячі в асортименті), автомобільного транспорту, причепів, запчастин, паливно-мастильних матеріалів тощо. При проведенні аналізу діяльності підприємства встановлено, що операції TOB "НМЦ "Адоніс" з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями по ланцюгу постачання за весь період дослідження, а саме починаючи з 01.01.2015 по 31.01.2018 неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності. У зв`язку з цим TOB "НМЦ "Адоніс" фактично не здійснювало господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, також встановлено факти підміни (зміни) номенклатури товарних груп по ланцюгу постачання.

Вказані висновки сформовані відповідачем на підставі податкової інформації від 26.02.2018 року №6/02-32-14-06 ТОВ "НМЦ "Адоніс" та аналізу-відповідності товарів - теплогенераторів. Крім того, в акті перевірки відповідач обґрунтовує нереальність господарських операцій інформацією про контрагентів ТОВ "НМЦ "Адоніс" по ланцюгу постачання.

Водночас, відомості із баз даних ДФС України стосовно контрагентів позивача не можуть свідчити про нереальність господарських операцій, оскільки, будь - яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 09.10.2018 у справі №815/3459/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ "ГРЕКО ГРУП" та ТОВ "НМЦ "Адоніс" укладено Договори поставки №15/11 від 15.11.2017, №28/12 від 28.12.2017, №06/12 від 06.12.2017, №14/12 від 14.12.2017, 03/01 від 03.01.2018, №20/12 від 20.12.2017 підписані директором ТОВ "НМЦ "Адоніс" Теляковим В.В. (продавець) та директором ТОВ "ГРЕКО ГРУП" Корженко І.І. (покупець).

Предметом договорів є поставка постачальником покупцю теплогенераторів (п. 1.1 Договору).

Комплектація даного Товару та його якісні характеристики можуть змінюватися та визначаються згідно домовленості сторін (п. 1.2 Договору).

Пунктами 2.1-2.3 Договору визначено, що поставка Товарів за цим договором здійснюється транспортом покупця та за його рахунок. Місце здійснення поставки Товарів здійснюється у визначеному продавцем пункті (в усній формі). Відвантаження Товарів здійснюється за рахунок продавця.

При цьому факт поставки товару за вищезазначеними договорами, підтверджується наступними первинними документами:

- видатковими накладними: №244 від 08.12.2017, №237 від 07.12.2017, №7 від 18.01.2018, №250 від 20.12.2017, №1 від 05.01.2018, №6 від 16.01.2018, №10 від 19.01.2018;

- товарно-транспортними накладними: №Р244 від 08.12.2017, №Р237 від 07.12.2017, №Р7 від 18.01.2018, №Р250 від 20.12.2017, №Р1 від 05.01.2018, №Р6 від 16.01.2018, №Р10 від 19.01.2018;

- податковими накладними: №14 від 08.12.2017, №13 від 07.12.2017, №6 від 15.11.2017, №4 від 06.12.2017, №1 від 04.12.2017, №8 від 18.01.2018, №20 від 20.12.2017, №2 від 05.01.2018, №7 від 16.01.2018, №11 від 19.01.2018.

Вказані податкові накладні, виписані на адресу ТОВ "ГРЕКО ГРУП" його постачальником ТОВ "НМЦ "Адоніс" та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що товарно-транспортні накладні, на підставі яких здійснювалося перевезення товару, оформлені неналежним чином.

Згідно зі ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 р. №207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

Пунктами 1, 2 вказаного Переліку для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах: обов`язковим документом є - товарно-транспортна накладна; для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

Тобто, наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою виключно у випадках віднесення платником податків до валових витрат на перевезення.

Водночас, наявність чи відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, подорожніх листів чи транспортних накладних, стосуються дотриманням чи порушення правил перевезень автомобільним транспортом і не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Таким чином, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими документами підтверджується фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

Серед іншого, в обґрунтування безтоварності господарських операцій позивач з ТОВ "НМЦ "Адоніс" відповідач посилається на відсутність сертифікатів якості, аналізу відповідності товарів - теплогенераторів, що унеможливлює встановлення походження товару.

Водночас, сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції, оскільки вони не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Тому неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16.10.2018 року у справі № 804/9952/15.

З матеріалів справи встановлено, що 01.02.2017 року між позивачем (Орендар) та ПАТ Вінницький завод "Будмаш" (орендодавець) укладено Договір оренди №б/н, предметом якого було приймання в строкове платне користування приміщення-цех, площею 150 кв. м., з яких 40 кв. м. офісне приміщення за адресою: м. Вінниця, вул. Гонти, 30 .

Вказане приміщення взято позивачам в оренду строком на 1 рік, який закінчується 31.12.2017 року про що свідчить п. 1.3 Договору.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди від 01.07.2017 року до Договору оренди від 01.02.2017 року у вартість плати за користування приміщеннями входить вартість користування станками: кран козловий, кран балка, вальці по металу, русальний станок, листогибочний станок, токарний станок.

Згідно з п.1 Додаткової угоди від 29.12.2017 року до Договору оренди від 01.02.2017 року, керуючись п. 1.3 Договору оренди нежитлових приміщень від 01.02.2017 року, продовжено термін дії договору до 31.12.2018 року.

Додатковою угодою від 01.08.2018 року внесено зміни до Договору оренди від 01.02.2017 року, в якій, серед іншого, зазначено, що термін дії оренди до 31.12.2019 року.

Вказане приміщення-цех використовується позивачем для вироблення установок попереднього спалювання (теплогенераторів), які комплектуються з теплогенератора, поворотного повітропроводу, паливного бункеру з двошнековою подачею, циклону іскрогасників, кочерги, совку.

Оскільки позивач є виробником установки попереднього спалювання (теплогенератора), то ним були розроблені ТУ У 28.2.-1:2017, погоджені Державним управлінням справами Центра превентивної медицини та ДП "Житомирський експертно-технічний центр держпраці".

При цьому установка попереднього спалювання (теплогенератор) не підлягає сертифікації, що підтверджується спільним листом ОС "УкрБУДСЕРТ" та TOB "Ракурс ЛТД" (призначені та уповноважені в Державній сиситемі сертифікації наказом Мінекономрозвитку України № 1370 від 20.11.2013).

З урахуванням наведеного теплогенератори за Договорами поставки №15/11 від 15.11.2017, №28/12 від 28.12.2017, №06/12 від 06.12.2017, №14/12 від 14.12.2017, 03/01 від 03.01.2018, №20/12 від 20.12.2017 були використані позивачем для комплектації установок попереднього спалювання (теплогенераторів), які реалізовані на виконання Договору поставки №27/06 від 20.06.2017 укладеного з ТОВ "Агро Грейн Сервіс", Договору поставки №10/04 від 10.04.2017 укладеного з СТОВ Агрофірма "Ольгопіль", Договору поставки №24/01 від 24.01.2018, №21/06 від 21.06.2018, №10/01 від 10.01.2018 укладеного з ТОВ "Греко Трейд", Договору поставки №27/06 від 27.06.2017 укладеного з ТОВ "Прогрес", Договору поставки 25/01 від 25.01.2018 укладеного з ТОВ "Агродар Бар".

Реалізація поставленого контрагентам позивача товару підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а саме: видатковими накладними №3 від 22.01.2018, №19 від 22.12.2017, №6 від 12.02.2018, №20 від 21.12.2017, №2 від 25.06.2018, №1 від 30.01.2018; податковими накладними №1 від 19.01.2018, №8 від 23.10.2017, №5 від 12.07.2017, №5 від 19.12.2017, №5 від 06.10.2017, №5 від 20.06.2017, №5 від 27.04.2017, №3 від 25.04.2017, №1 від 10.04.2017, №4 від 25.01.2018, №1 від 01.02.2018, №3 від 12.02.2018, №3 від 14.12.2017, 38 від 27.06.2017, №1 від 05.09.2017, №1 від 22.06.2018, №2 від 25.06.2018, №2 від 06.02.2018, №4 від 07.05.2018, №6 від 30.01.2018.

Таким чином, первинними документами, підтверджується обставини придбання ТОВ "ГРЕКО ГРУП" товару, його подальше зберігання та реалізація.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що з наданих позивачем первинних документів можливо встановити суть та зміст господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне отримання позивачем товару та використання для безпосередньої господарської діяльності підприємства, обсяги товарів та їх оплату.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про необхідність дотримання податкової обачності, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ "НМЦ "Адоніс" було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Станом на час проведення господарських операції ТОВ "НМЦ "Адоніс" зареєстровано платником ПДВ.

Крім того, ТОВ "НМЦ "Адоніс" перебуває на обліку в органах ДФС.

При цьому зазначені в акті перевірки обставини стосуються лише господарської діяльності контрагента позивача та подання ними податкової звітності, і жодним чином не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників (виконавців) при створенні підприємства та здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту та донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит.

Водночас, відповідач на підтвердження фіктивності ТОВ "НМЦ "Адоніс" не надав відповідного судового рішення щодо встановлення факту відсутності у позивача мети на здійснення господарської діяльності та відсутності її реального здійснення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 серпня 2019 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Мацький Є.М. Франовська К.С.