Справа № 200/3984/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року справа № 200/3984/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання - Харечко О.П., за участю прокурора - Лушер Н.М., представника відповідача Сіняка Є.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року (повний текст складено 12 червня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/3984/19-а (суддя в 1 інстанції - Давиденко Т.В.) за позовом Керівника Краматорської місцевої прокуратури до Краматорської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та Краматорський міський суд Донецької області, про визнання протиправним та нечинним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Керівник Краматорської місцевої прокуратури (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Краматорської міської ради (далі - відповідач), треті особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та нечинним з 31.05.2017 року рішення Краматорської міської ради від 31.05.2017 року № 22/VII-168 «Про реалізацію Закону України «Про затвердження списку присяжних Краматорського міського суду Донецької області на 2017-2019 роки» в частині внесення до списку присяжних ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк.справи 4-11).

В обгрунтування позову зазначено, що, як вважає позивач, приймаючи рішення, яке оскаржується, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Зазначав, що в порушення вимог статті 65 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідач прийняв рішення про затвердження списку присяжних, серед яких громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на час прийняття спірного рішення не досягли 30-річного віку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучені Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та Краматорський міський суд Донецької області (арк.справи 153).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 200/3984/19-а в задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю (арк.справи 187-189).

Не погодившись з таким рішенням, Заступник прокурора Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (арк.справи 196-200).

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що Краматорська місцева прокуратура є суб`єктом правовідносин, у яких застосовано рішення Краматорської міської ради № 22/VІІ-168 від 31.05.2017 та має право на його оскарження.

Крім того зазначено, що судом першої інстанції при розгляді даної справи порушені норми процесуального права, зокрема ст. 205 КАС України.

Так, судом 12.06.2019 справу розглянуто в порядку письмового провадження з посиланням на приписи ч. 9 ст.205 КАС України.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Проте в судове засідання 12.06.2019 з`явився та був присутній представник позивача керівника Краматорської місцевої прокуратури, про що зазначено як в установчій так і мотивувальній частинах оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні прокурор підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Краматорська міська рада - орган місцевого самоврядування, здійснює державне управління загального характеру, зареєстрована в якості юридичної особи, включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (), місцезнаходження юридичної особи: 84313, Донецька обл., м. Краматорськ, пл. Миру, 2.

31.05.2017 року Краматорською міською радою прийнято рішення № 22/VII-168 «Про затвердження списку присяжних Краматорського міського суду Донецької області на 2017-2019 роки», згідно якого, серед інших, до списку присяжних увійшли ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (арк.справи 13-14).

Як встановлено колегією суддів та підтверджено матеріалами справи, згідно запису акту про народження від 20.07.1988 року № 84 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Ясногірка м. Краматорськ, Донецька область, УССР (арк.справи 20).

Згідно запису акту про народження від 29.07.1987 року № 1662 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Краматорську, Донецька область, УССР (арк.справи 21).

Згідно запису акту про народження від 03.03.1988 року № 243 ОСОБА_1 (зі змінами на підставі актового запису про встановлення батьківства) народився 31.12.1987 року у м. Слов`янськ, Донецька область, УССР (арк.справи 21).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Тобто, прокурору надане право здійснювати представництво в суді законних інтересів держави.

Наряду з викладеним, колегія суддів враховує наступне.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», частиною 2 статті 2 якого визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Стаття 25 цього Закону визначає загальну компетенцію сільських, селищних, міських рад, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» для затвердження списку присяжних територіальне управління Державної судової адміністрації України звертається з поданням до відповідної місцевої ради, що формує і затверджує у кількості, зазначеній у поданні, список громадян, які постійно проживають на території, на яку поширюється юрисдикція відповідного суду, відповідають вимогам статті 61 цього Закону і дали згоду бути присяжними.

Тобто, відповідач у справі - орган місцевого самоврядування, до повноважень якого нормами чинного законодавства віднесений обов`язок щодо формування та затвердження списку присяжних, на підставі подання територіального управління Державної судової адміністрації України.

Згідно ч. 1 ст. 61 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» народним засідателем, присяжним може бути громадянин України, який досяг тридцятирічного віку і постійно проживає на території, на яку поширюється юрисдикція відповідного суду.

В порушення зазначеної норми Закону відповідач прийняв рішення про затвердження списку присяжних, серед яких громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на час прийняття спірного рішення не досягли 30-річного віку.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Тобто, вказаний акт встановлює загальні правила поведінки, норми права, регламентує однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розрахований на довгострокове та багаторазове його застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти.

Так, відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Зокрема в рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Тобто, індивідуальні (ненормативні) акти породжують права та обов`язки тільки у тих конкретних суб`єктів, на яких спрямована їх дія по конкретному випадку, та у такому разі реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а, відповідно, інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи та після реалізації такі акту вичерпують свою дію.

Отже, відмінною ознакою дій суб`єкта владних повноважень є наявність в них змісту управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов`язки.

Наведені висновки також узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною в листі від 26 грудня 2005 року № 3.2.-2005 (Науковий висновок від 12.02.2016 року з висловленням правової позиції щодо юрисдикції справи № 800/362/15 за позовом ОСОБА_4 до Верховної Ради України).

Як вбачається зі змісту рішення, яке оскаржується, вказаний акт є правовим актом індивідуальної дії, тобто, прийнятий відповідачем відносно конкретних суб`єктів по конкретному випадку та на час звернення прокурора з адміністративним позовом про його оскарження реалізований та вичерпав свою дію, що унеможливлює його скасування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.2 рішення Краматорської міської ради № 54/VII-261 від 24.05.2019 року спірне рішення відповідача визнано таким, що втратило чинність (арк.. справи 193)

Крім зазначеного, колегія суддів враховує наступне.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

Колегія суддів звертає увагу, що індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 28 лютого 2017 року у справі № 21-3829а16.

Таким чином, у прокурора взагалі відсутнє право оскарження акта індивідуальної дії - рішення органу місцевого самоврядування про затвердження списку присяжних у справі, що розглядається.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки рішення, яке оскаржується, є правовим актом індивідуальної дії, тобто, прийнятий відповідачем відносно конкретних суб`єктів по конкретному випадку та вичерпав свою дію, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог про скасування такого акту.

Крім того колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення, яке оскаржується, прийняте відповідачем з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки в порушення вимог статті 65 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до списку присяжних включено осіб, які на час прийняття спірного рішення не досягли 30-річного віку.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції при розгляді даної справи норм процесуального права, зокрема ст. 205 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції 12.06.2019 справу розглянуто в порядку письмового провадження з посиланням на приписи ч. 9 ст.205 КАС України.

Проте в судове засідання 12.06.2019 з`явився та був присутній представник позивача - керівника Краматорської місцевої прокуратури, про що зазначено як у вступній так і в описовій частинах оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої та третьої ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку зазначені апелянтом порушення судом першої інстанції норм процесуального права не є підставою для скасування судового рішення та не призвели до неправильного вирішення справи.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 200/3984/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 200/3984/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць