Справа № 640/2710/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду в частині

16 серпня 2019 року м. Київ № 640/2710/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного агентства України з управління зоною відчуження

третя особа Голова Державного агенства України з управління зоною відчуження

ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування Наказу № 92-ос від 23.07.2018 року,

зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суд міста Києва з адміністративним позовом до Державного агентства України з управління зоною відчуження, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 23.07.2018р. № 92-ос "Про призначення на посаду генерального директора ДСП "Чорнобильський спецкомбінат";

- зобов`язати відповідача провести призначення на посаду генерального директора "ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" за результатами конкурсного відбору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2019р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем подано клопотання про залишення позову буз розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду передбаченого ч.2 ст. 122 КАС України.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ від 23.07.2018р. № 92-ос "Про призначення на посаду генерального директора ДСП "Чорнобильський спецкомбінат", яким ОСОБА_3 призначено на посаду генерального директора "ДСП "Чорнобильський спецкомбінат". Проте з позовною заявою позивач звернувся 15.02.2019р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.07.2019р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання:

- клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з зазначенням поважності підстав для його поновлення;

- доповненням до позовної заяви, де вказати яким чином оскаржуваний наказ від 23.07.2018р. № 92-ос "Про призначення на посаду генерального директора ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" порушує права позивача.

01.08.2019р. позивачем подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, де вказав, що про порушення своїх прав позивач дізнався 26.09.2018р. підписуючи звернення трудового колективу.

Згідно статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем суду не подано, доказів того, що позивачу було відомо про оскаржуваний наказ від 23.07.2018р. № 92-ос раніше 26.09.2018р., суд вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суд від 10.07.2019р. позивачем також 01.08.2019р. подано доповнення до позову, де позивачем викладено підстави порушення його прав оскаржуваним наказом. Зокрема, позивач зазначив, що призначення на посаду генерального директора ДСП «ЧСК» закрито не публічно, без дотримання вимог чинного законодавства, а конкретно Постанови Кабінету міністрів України від 14.01.2015р. №53, а саме без проведення конкурсного відбору (відкрито, вільно) на вакантну посаду генерального директора, порушило його право, як громадянина України надане право на працю, вільний вибір діяльності, а також працевлаштуванню відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб. Саме не проведення Державним агентством України з управління зоною відчуження конкурсного відбору на вакантну посаду у відповідності з чинним на той час законодавством, лишило позивача можливості вільно обрати вид діяльності, а саме, в даному випадку стати генеральним директором ДСП «ЧСК».

Між тим, судом встановлено, що позивачем - ОСОБА_1 , а ні в позовній заяві, а ні в доповненні не наведено яким чином наказ Державного агентства України з управління зоною відчуження від 23.07.2018р. № 92-ос "Про призначення на посаду генерального директора ДСП "Чорнобильський спецкомбінат", яким ОСОБА_3 призначено на посаду генерального директора "ДСП "Чорнобильський спецкомбінат, порушує його права.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи.

У підпункті 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення КСУ N 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, наявність вказівки у законі на можливість оскарження рішення до суду не є безумовною підставою для задоволення позову.

Як зазначалось вище, позивач оскаржує наказ Державного агентства України з управління зоною відчуження, яким ОСОБА_3 призначено на посаду генерального директора ДСП "Чорнобильський спецкомбінат". При цьому зазначає, що цей наказ не відповідає вимогам законодавства, зокрема, Постанові Кабінету міністрів України від 14.01.2015р. №53, що порушує публічно-правовий порядок функціонування державних підприємств та порушує його законний інтерес щодо участі у проведенні конкурсу.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

З огляду на наведені вище положення КАС та загальновідомі ознаки та властивості нормативно-правового й індивідуального актів, оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, оскільки: винесений відповідачем щодо питань проходження публічної служби третьою особою ОСОБА_3 ; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо призначення ОСОБА_3 на посаду; адресований виключно даній особі; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на виникнення конкретних правовідносин між Державним агентством України з управління зоною відчуження і ОСОБА_3 ; не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після призначення на посаду.

Отже, право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17, 6 та 12 червня 2018 року у справах № 800/489/17 та № 800/587/17 відповідно, 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, а також у постановах від 9 квітня 2019 року у справі №9901/611/18, від 29 травня 2019 року у справі №9901/284/19.Пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються, зокрема, у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Згідно з частин 13, 14, 15 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 23.07.2018р. № 92-ос "Про призначення на посаду генерального директора ДСП "Чорнобильський спецкомбінат".

Також відповідачем було подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 04.03.2019р. № 36-ос ОСОБА_3 звільнено з посади генерального директора "ДСП "Чорнобильський спецкомбінат".

Відповідно до ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі з огляду на прийняття Державним агентством України з управління зоною відчуження наказу від 04.03.2019р. № 36-ос, яким ОСОБА_3 звільнено з посади генерального директора "ДСП "Чорнобильський спецкомбінат".

Враховуючи наведене, керуючись статтями 122, 123, 238, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Державного агентства України з управління зоною відчуження, третя особа Голова Державного агентства України з управління зоною відчуження ОСОБА_2 в частині визнання незаконним та скасування наказу від 23.07.2018р. № 92-ос "Про призначення на посаду генерального директора ДСП "Чорнобильський спецкомбінат".

2. Продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного агентства України з управління зоною відчуження, третя особа Голова Державного агенства України з управління зоною відчуження ОСОБА_2 , в частині вимог про зобов`язання відповідача провести призначення на посаду генерального директора "ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" за результатами конкурсного відбору.

3. Відмовити в задоволенні клопотання Державного агентства України з управління зоною відчуження про закриття провадження у справі.

4. Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Патратій