Справа № 420/5028/19
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5028/19
УХВАЛА

27 серпня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому - ОСОБА_1 , оформленої листом ГУ Держгеокадастру в Одеській області № М-13524/0-3136/0/37-19 від 23.05.2019 року видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів);

- зобов`язати відповідача ухвалити наказ (рішення) організаційно-розпорядчого характеру за його - ОСОБА_1 заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, згідно з графічними матеріалами, поданими в якості додатку до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту відведення, - за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів);

- стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у сумі 37 550,00 гривен.

Позивач зазначив, що 02.08.2018 року він направив до відповідача заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) та отримав лист стосовно вказаної заяви з відмовою у задоволені вимог позивача на підставі того, що зазначена земельна ділянка ніби-то наказом від 12 вересня 2018 року № 77 Головного управління Держземагенства в Одеській області, (саме в день, коли вичерпано строк для надання відповіді заявнику), включена у перелік земельних ділянок право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами і до якого включена земельна ділянка, що зазначена у заяві позивача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 року по справі № 420/915/19 за адміністративним його - ОСОБА_1 позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити певні дії , адміністративний позов задоволено частково: - визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів); зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду по справі № 420/915/19 набрало чинності 18.06.2019 року.

Відповідач, ніби-то на виконання рішення суду, направив на адресу позивача лист №М-13524/0-3 136/0/37-19 від 23.05.2019 року про розгляд повторно клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність, - з відмовою у задоволенні клопотання на підставі того, що відповідач ніби-то з`ясував, що на земельний масив надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі і на бажану до відведення позивачем земельну ділянку.

При цьому, зазначений лист від 23.05.2019 року був вручений позивачу лише 19.08.2019 року.

Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними; підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є такими, що не відповідають законодавству України, а вибіркове застосування відповідачем законодавства, призводить до порушення його прав, до необхідності безкінечного звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 2 ч.1 ст.170 КАС України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду.

Згідно змісту позову, даних автоматизованої системи діловодства судом розглянута справа № 420/915/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та рішенням суду від 26.04.2019 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Крім того, суд зобов`язав Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

У рішенні суду від 26.04.2019 року зазначено, що що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнано протиправною відмову, яка викладена у листі від 29.10.2018 року №М-13524/0-7692/0/37-18, оскільки відмова з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення із негативними наслідками, передбаченими чинним законодавством.

Висновками рішення суду було: - позивач при зверненні до відповідача з клопотанням від 02.10.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства подав всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України; - земельна ділянка, право оренди на яку виставляється на земельні торги за лотом №1862 та яка знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, (Дивізійська сільська рада, за межами населеного пункту) орієнтованою площею 200,00 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва фактично є несформованою до земельних торгів у порядку, встановленому діючим законодавством України, про що свідчить відсутність чотиризначного номеру земельної ділянки в межах кадастрового кварталу.

Позивач зазначив, що у відповіді від 23.05.2019 року відповідач посилається на те, що на земельний масив надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі, і на земельну діялянку, зазначену у його - ОСОБА_1 клопотанні, відповідач повторно відмовиву надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без належного обгрунтування мотивів такої відмови, тим сасмим не врахувавши висновки, викладені у судовому рішенні.

При цьому позивач посилався також на правову позицію позиції, висловлену у постановах Верховного Суду України від 13.12.2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02. 2018 року в справі № 545/808/17, відповідно до якої подання позивачем заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки не є законною підставою для відмови у наданні такого дозволу іншій особі. Більш того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані «відведення», а отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

При цьому позивач зазначає, що відповідач уклав договір на розроблення проекту землеустрою для підготовки до торгів, а ніяким чином на передачу у власніть чи користування.

Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між позивачем ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області щодо вирішення останнім питання про надання дозвілу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) вирішені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Незгода позивача з бездільнвстю або діями боржника по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, повинно вирішуватися у способи встановлені законодавством. Зокрема, встановленням судового контролю. Крім того, відповідно до ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За змістом ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Щодо обов`язковості виконання судових рішень у рішенні ЄС у справі «Горнсбі проти Греції (від 19.03.1997 року, заява №18357/91,п.40) визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важно уявити ситуацію, щоб п.1 ст.6 Конвенції докладно описував процедурні Гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення ст.6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду ї проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації несумісних із принципом верховенства права.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому КАС України принципу верховенства права.

Суд дійшов висновку, що спірні правовідносини по даній справі є такими, що вирішені рішенням суду, яке набрало законної сили, та стосуються виконання вказаного рішення суду, а тому суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження по даній справі.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що вказані вимоги є похідними від вимог, які розглянути судом. Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.170,248 КАС України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за його позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Адміністративний позов з додатками повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що його спірні правовідносини повинні розглядатися у встановленому законодавством порядку щодо виконання рішення суду по справі №420/915/19.

Ухвала суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва