Справа № 160/5639/19
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2019 року Справа № 160/5639/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Саї ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Новокодацьке відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 26.07.2018 року № 48 громадянці Російської Федерації Саї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дитині - громадянину Російської Федерації Саї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі п.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію";
- зобов`язати Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області поновити громадянці Російської Федерації Саї ОСОБА_2 , громадянину Російської Федерації Саї ОСОБА_3 дозвіл на імміграцію в Україну та видати громадянці Російської Федерації Саї ОСОБА_2 , громадянину Російської Федерації Саї ОСОБА_3 посвідку на постійне проживання в Україні.
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 26.07.2018 року № 48 громадянці Російської Федерації Саї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дитині - громадянину Російської Федерації Саї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі п.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію", оскільки спірне рішення нормативно обґрунтоване п. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а підставою прийняття послугувало подання Новокодацького відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 24.04.2018р. № 453/2636, яке вмотивоване тим, що власник житлового приміщення, де позивач є зареєстрованою наче б то не надавав дозволу на реєстрацію останній, а також, те, що працівники поліції не призначаючи почеркознавчу експертизу, візуально встановили не тотожність підпису в заяві про реєстрацію місця проживання в графі Згода власника з підписом у паспорті власника житлового приміщення, де той ставив такий підпис давністю понад 8 років, до того, як підписати заяву про надання дозволу на реєстрацію. Тобто, підстави скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу на підставі п. 1 ст. 12 ЗУ Про імміграцію є незаконним, безпідставними, необґрунтованими та таким, що порушує права позивача, а відтак підлягає скасуванню, оскільки не має судового рішення, яке б набрало законної сили із вказівкою на те, що дійсно відбулось якесь підроблення винесеного на підставі компетентної експертизи, а не візуального порівняльно-експертного дослідження. Крім того вказує, що рішення за поданням було прийнято компетентною особою із порушенням 5-ти денного строку визначеного п.19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 р. № 251.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що громадянка Російської Федерації Саї ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Російської Федерації, разом із своєю неповнолітньою дитиною, громадянином Російської Федерації Саї ОСОБА_3 , уродженцем ОСОБА_13 , прибула в Україну в 2012 році з метою постійного проживання.
22.03.2013 року Саї ОСОБА_11 звернулася до Ленінського РВ у м.Дніпропетровськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну разом із своєю неповнолітньої дитиною - Саї ОСОБА_14 на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України Про імміграцію, оскільки має право на набуття громадянства України за територіальним походженням - її батько народився на території України до 24.08.1991 року.
Після проведення визначених перевірок, у зв`язку із невиявленими підставами для відмови у наданні дозволу на імміграцію, 10.06.2013 року громадянці Саї ОСОБА_2 та її неповнолітній дитині - Саї ОСОБА_14 Ленінським РВ у м.Дніпропетровськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надано дозвіл на імміграцію в Україну.
18.06.2013 року після перевірки наданих для оформлення посвідки матеріалів, за відсутності підстав для відмови в оформленні посвідки на постійне проживання, ГУ ДМС України в Дніпропетровській області гр.Російської Федерації Саї ОСОБА_11 документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 .
Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 26.07.2018 року № 48 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий громадянці Російської Федерації Саї ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці Російської Федерації, паспортний документ 51№6030059, разом із її неповнолітньою дитиною громадянином Російської Федерації Саї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі пункту 1 статті 12 Закону України Про імміграцію.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 розділу 1 статті 4 Закону України Про адміністративні послуги зазначено, що державна політика у сфері надання адміністративних послуг базується на принципах верховенства права, у тому числі законності та юридичної визначеності; рівності перед законом; відкритості та прозорості.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України Про імміграцію від 07.06.2001 року № 2491-III (надалі - Закон № 2491).

Згідно статті першій Закону № 2491 імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію; довгострокова віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в`їзду іноземця та особи без громадянства на постійне місце проживання в Україну; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників

У відповідності до статті 3 Закону № 2491 правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Суд зазначає, що підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені Законом № 2491, згідно якого дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Так, судом встановлено, що 04.05.2018 року за вх.№ 7053/1/1201-18 до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області звернулося Новокодацьке відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із поданням у якому повідомлялося, що гр.Російської Федерації Саї ОСОБА_11 отримала дозвіл на імміграцію в Україну разом із своєю неповнолітньою дитиною гр.Російської Федерації Саї д ОСОБА_16 на підставі свідомо неправдивих відомостей та своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно подання від 24.04.2018 року № 453/2636 про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр.Саї ОСОБА_17 та її неповнолітній дитині встановлено, що власник житлового приміщення, де позивач є зареєстрованою не надавав дозволу на її реєстрацію. Також те, що працівники поліції встановили не тотожність підпису в заяві про реєстрацію місця проживання в графі "Згода власника" з підписом у паспорті власни ка житлового приміщення, а також те, що позивач порушила порядок звернення за до зволом про імміграцію в Україну тим, що надала документи в неперекладеному стані.

Проте суд звертає увагу, що, як було зазначено відповідачем, 22.03.2013 року позивач звернулася із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну і після проведення визначених перевірок, у зв`язку із невиявленням підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, 10.06.2013 року громадянці Саї ОСОБА_2 та її неповнолітній дитині Саї ОСОБА_14 Ленінським РВ у м.Дніпропетровськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надано дозвіл на імміграцію в Україну.

Також 18.06.2013 року після перевірки наданих для оформлення посвідки матеріалів, за відсутності підстав для відмови в оформленні посвідки на постійне проживання, ГУ ДМС України в Дніпропетровській області гр.Російської Федерації Саї ОСОБА_11 документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 .

Судом також встановлено, що в Новокодацькому ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходилися матеріали кримінального провадження №0000181 від 25.01.2018 року, за ознаками складу злочину, передбаченому ч.4 ст.358 КК України, в межах якого було позбавлено дозволу на імміграцію позивача.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 15.06.2018 року, в ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих та процесуальних дій, направлених на збір доказів щодо підроблення позивачем підпису гр. ОСОБА_18 про надання згоди про реєстрацію в його помешканні останньої за адресою: АДРЕСА_2 та в подальшому після отримання якого, вона була документована посвідкою на постійне проживання в України. Факт підроблення та використання завідомо підробленого документа гр.Саї ОСОБА_17 не знайшов свого підтвердження під час проведення досудового розслідування.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, оскільки відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, визначених ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 26.07.2018 року № 48 про скасування дозволу на імміграцію в Україну є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області поновити гр.Російської Федерації Саї ОСОБА_2 , гр.Російської Федерації Саї ОСОБА_3 дозвіл на імміграцію в Україну та видати гр.Російської Федерації Саї ОСОБА_2 , гр.Російської Федерації Саї ОСОБА_3 посвідку на постійне проживання в Україні, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251, про скасовані посвідки територіальний орган або підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття відповідного рішення інформує ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Скасована посвідка, що виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів надсилається для знищення за місцем її видачі.

Іноземець та особа без громадянства протягом місяця з дня отримання копії рішення про відмову у видачі посвідки або скасування посвідки на тимчасове проживання має право на його оскарження шляхом звернення до ДМС або суду. Оскарження такого рішення зупиняє його виконання.

Згідно пункту 2.12 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 року за № 1335/23867, раніше видана посвідка на постійне проживання скасовується та вилучається територіальним органом або підрозділом ДМС в разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України Про імміграцію.

Отже, достатнім способом захисту порушеного права позивача є саме скасування рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 26.07.2018 року № 48.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується квитанцією № 21265923 від 19.06.2019 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 384,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Саї ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Новокодацьке відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 26.07.2018 року № 48 громадянці Російської Федерації Саї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дитині - громадянину Російської Федерації Саї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі п.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію".

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Саї ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул.В.Липинського, 7, м.Дніпро, 49000, ) понесені витрати з оплати судового збору в сумі 384,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 серпня 2019 року.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков