Справа № 826/6524/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6524/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Степанюка А.Г.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої щомісячної премії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення, поновлення на посаді, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої щомісячної премії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була незаконно звільнена з посади головного державного інспектора відділу взаємодії з дипломатичними установами управління організаційно-технічної підтримки Департаменту міжнародних зв`язків Державної фіскальної служби на підставі наказу ДФС України від 20 квітня 2017 року №877-о у зв`язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності ДФС України згідно п.1 ч.1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України, оскільки їй не було запропоновано вакантні рівнозначні чи нижчі посади, хоча станом на час попередження про вивільнення - 20 травня 2016 року і до моменту звільнення у відповідача були наявні, однак, не запропоновані позивачу рівнозначні посади, на які вона мала право переведення без проведення конкурсу відповідно до п.1 ч.1 статті 41 Закону України «Про державну службу», чим порушено ч. 2 статті 40, статтю 42, ч.ч. 1, 3 статті 49-2 КЗпП України, ч.ч. 1, 3 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Крім того, зі скаргою звернувся відповідач, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягають задоволенню, в той час як скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу ДФС від 12 серпня 2015 року № 598 «Про внесення змін до наказу ДФС від 23 липня 2015 року № 535» з метою упорядкування чисельності структурних підрозділів ДФС ліквідовано Департамент забезпечення діяльності Служби (23 шт. од.), Департамент комунікацій (41 шт. од.), Департамент міжнародних зв`язків (53 шт. од.), Організаційно-розпорядчий департамент (71 шт. од.) та на їх базі утворено Департамент забезпечення діяльності (92 шт. од.) з управлінням відомчих реформ (11 шт. од.) (пп. 2.1 п. 2 наказу ДФС від 23 липня 2015 року № 535 «Про введення в дію Структури Державної фіскальної служби України».

Наказом ДФС від 24 вересня 2015 року № 725 «Про затвердження Переліку індексів структурних підрозділів ДФС» затверджено Перелік індексів структурних підрозділів ДФС.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 840 «Про внесення змін у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року № 85» Державною фіскальною службою України видано накази від 02 листопада 2015 року № 834 «Про затвердження Плану заходів із скорочення штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби» та від 30 грудня 2015 року № 1022 «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України».

Згідно пп. 3.1 п. 3 наказу ДФС від 30 грудня 2015 року № 1022 «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України» реорганізовано Департамент забезпечення діяльності (92 шт. од.) у Департамент організації роботи Служби (84 шт. од.) та скорочено його штатну чисельність на 8 штатних одиниць.

Згідно п. 1 наказу ДФС від 16 січня 2017 року № 15 «Про внесення змін до наказу ДФС від 30 грудня 2015 року №1022» внесені зміни до організаційної структури Департаменту організації роботи Служби, а саме скорочено на 1 од. штатну чисельність відділу забезпечення та планування роботи Голови ДФС (7 шт. од.) управління організаційно-контрольного забезпечення та відділу євроінтеграції та проектів розвитку (7 шт. од.) управління міжнародних зв`язків та утворено за рахунок вивільненої чисельності протокольний сектор (2 шт. од.) управління міжнародних зв`язків.

Позивач проходила державну службу на посаді головного державного інспектора відділу взаємодії з дипломатичними установами управління організаційно-технічної підтримки Департаменту міжнародних зв`язків Державної фіскальної служби України.

20 травня 2016 року позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності Державної фіскальної служби України.

Також зазначено про відсутність на дату попередження про наступне вивільнення в апараті ДФС рівнозначних або нижчих вакантних посад, що передбачають виконання роботи за професією чи спеціальністю, що відповідали б кваліфікації позивача, та не потребують обов`язкового проведення конкурсу відповідно до Закону України «Про державну службу».

07 листопада 2016 року позивачу запропоновано наявні посади відповідно до штатного розпису ДФС, а саме:

головного державного інспектора відділу євро інтеграції та проектів розвитку управління міжнародних зв`язків Департаменту організації роботи Служби на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 ;

провідного інспектора відділу електронного документообігу та архіву управління організації документування і роботи з документами Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури;

провідного інспектора відділу документообігу вхідної кореспонденції управління організації документування і роботи з документами Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури;

провідного інспектора відділу підтримки інформаційних процесів управління забезпечення інформаційних процесів та обробки даних Департаменту інформаційних технологій.

Позивач погодилась з переведенням на посаду головного державного інспектора відділу євро інтеграції та проектів розвитку управління міжнародних зв`язків Департаменту організації роботи Служби на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2

01 лютого 2017 року позивачу запропоновано наявні посади відповідно до штатного розпису ДФС, а саме:

головного державного інспектора відділу організації та проведення заходів організаційно-контрольного управління Департаменту організації роботи Служби на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_3 ;

головного державного ревізора-інспектора аналітичного відділу управління проактивного аналізу Департаменту моніторингу доходів та обліково-звітних систем на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_4 ;

головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок з окремих питань управління перевірок окремих платників Департаменту аудиту на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_5 ;

провідного інспектора загального відділу управління документального забезпечення Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури.

Позивач погодилась на запропоновану посаду головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок з окремих питань управління перевірок окремих платників Департаменту аудиту на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_5

22 лютого 2017 року позивачу запропоновано наявні посади відповідно до штатного розпису ДФС, а саме:

провідного інспектора відділу оперативного супроводження технічних систем митного контролю управління технічних систем митного контролю та розвитку інфраструктури Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктуру.

Позивач відмовилась від запропонованої посади, оскільки вона не відповідає її кваліфікації.

02 березня 2017 року позивачу запропоновано наявні посади відповідно до штатного розпису ДФС, а саме:

головного державного ревізора - інспектора відділу організації контрольно-перевірочної роботи управління планування та контрольно-перевірочної роботи Департаменту податків і зборів з фізичних осіб на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6

Позивач відмовилась від запропонованої посади та зазначила, що давала згоду на попередні дві запропоновані.

11 квітня 2017 року позивачу запропоновано наявні посади відповідно до штатного розпису ДФС, а саме:

головного державного інспектора відділу управління майном та соціального забезпечення управління технічних систем митного контролю та розвитку інфраструктури Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;

головного державного інспектора відділу реєстрації за окремими видами податків управління реєстрації та обліку платників Департаменту обслуговування платників на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_9 ;

провідного інспектора відділу координації проектів міжнародно-технічної допомоги та організації будівництва управління технічних систем митного контролю та розвитку інфраструктури Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури.

Позивач відмовилась від запропонованих посад.

Наказом № 877-о від 20 квітня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_10 » відповідно до статей 44, 49-2 КЗпП України, ч.4 статті 87 Закону України «Про державну службу», наказів ДФС України від 02 листопада 2015 року №834 «Про затвердження Плану заходів із скорочення штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби», від 30 грудня 2015 року №1022 «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури Державної фіскальної служби України», позивача звільнено з 20 квітня 2017 року із займаної посади на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, п.1 ч.1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності Державної фіскальної служби України із виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та 18 календарних дні додаткової відпустки та 30 календарних днів додаткової відпустки, як одинокій матері.

Позивач вважаючи, що при звільненні відповідач грубо порушив її трудові права, оскільки не вжив достатніх заходів для переведення її на іншу посаду, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Згідно п.1 ч.1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

За положеннями ч.3 статті 87 Закону України «Про державну службу» процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі п.1 ч.1 цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У частині 1 статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ч. 1, 2 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ч.3 статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом першої інстанції встановлено, а відповідачем жодним чином не спростовано того, що згідно листа від 10 березня 2017 року № 3273/з/99-99-04-01-01-14 станом на 20 травня 2016 року відповідач мав рівнозначні для позивача посади головних спеціалістів, на яких вона могла бути працевлаштована на період відпустки для догляду за дитиною.

Серед зазначених посад, зокрема, такі посади як:

посада головного державного ревізора-інспектора відділу координації та аналізу Департаменту внутрішнього аудиту, кваліфікаційними вимогами до якої згідно з пунктом 1.5 посадової інструкції (витяг додається) є: повна вища економічна та/або юридична освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи на державній службі за фахом не менше трьох років;

посада головного державного ревізора-інспектора відділу нормативного забезпечення, оскарження та консультування Департаменту погашення боргу, кваліфікаційними вимогами до якої згідно з пунктом 1.5. посадової інструкції (витяг додається) є: повна вища економічна (юридична) освіта та стаж роботи за фахом не менше двох років;

посада головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження діяльності територіальних органів з проактивного та факторного аналізу управління проактивного аналізу Департаменту моніторингу та обліково-звітних систем, кваліфікаційними вимогами до якої згідно з пунктом 1.6 посадової інструкції (витяг додається) є: повна вища економічна освіта, відповідний досвід та стаж роботи за фахом не менше одного року, володіння державною мовою та комп`ютерною технікою;

посада головного державного інспектора відділу об`єктів оподаткування Управління реєстрації та обліку платників Департаменту обслуговування платників, кваліфікаційними вимогами до якої згідно з пунктом 1.2. посадової інструкції (витяг додається) є: повна вища освіта та стаж роботи за фахом не менше 2-х років, орієнтування у законодавчих та нормативно-правових актах з питань податкового законодавства.

Разом з тим, відповідач не працевлаштував позивача на жодну із зазначених посад, пояснень з цього приводу не надав, чим порушив вимоги ч.3 статті 49-2 КЗпП України.

Згідно листа ДФС від 29 травня 2017 року №6986/3/99-99-04-01-01-14 (щодо розгляду запиту позивача про надання публічної інформації) станом на день попередження позивача про вивільнення 20 травня 2016 року не було вакантних посад, що належать до 7-9 груп оплати праці, водночас станом на 07 листопада 2016 року були вакантними посади, що належать до 7-9 групи оплати праці.

Однак, жодна з наведених вакантних посад не була запропонована позивачу.

Як зазначалося вище, згідно п. 1 ч.1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у разі скорочення чисельності або штату державних службовців або реорганізації державного органу припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення можливе за умови, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Таким чином, тільки за відсутності інших рівноцінних вакантних посад відповідач міг запропонувати позивачу всі інші вакантні посади, іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач закінчила у 2001 році Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Міжнародні економічні відносини» та здобула кваліфікацію спеціаліста з міжнародних економічних відносин із знанням іноземної мови, що підтверджується дипломом серія ХА№ 17110681 від 30 червня 2001 року; володіє державною мовою та комп`ютерною технікою, що підтверджується оцінками «відмінно» у додатку до вказаного диплома про вищу освіту; має стаж роботи в системі органів доходів і зборів тринадцять років (з 20.04.2004) на посадах державного податкового інспектора відділу обліку платників податків управління автоматизації процесів оподаткування та обліку, старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу моніторингу методології з питань розгляду скарг платників податків, головного державне податкового інспектора відділу апеляцій з питань неподаткових платежів Департаменту апеляцій, головного державного ревізора-інспектора відділу апеляцій з місцевих та інших податків, неподаткових платежів управління адміністративного оскарження Департаменту правової роботи, головного державного інспектора відділу відносин з країнами Європи і Америки управління двосторонніх відносин Департаменту міжнародних зв`язків, головного державного інспектора відділу координації роботи з міжнародними фінансово-економічними інституціями Департаменту міжнародних зв`язків, головного державного інспектора відділу взаємодії з дипломатичними установами управління організаційно-технічної підтримки Департаменту міжнародних зв`язків, що підтверджується записами в трудовій книжці; постійно підвищувала кваліфікацію, що підтверджується відповідними свідоцтвами.

З огляду на викладене, позивач здатна за своєю освітою та досвідом роботи виконувати обов`язки за наявними у відповідача посадами.

Окремо слід зазначити, що позивач погодилась на запропоновані їй дві рівнозначні посади, що відповідають її кваліфікації та досвіду роботи, а також невідповідність посад, запропонованих 22 лютого 2017 року, 02 березня 2017 року та 11 квітня 2017 року її кваліфікації, від яких вона відмовилась.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Крім того, при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці згідно ч. 1 статті 42 КЗпП України. Для виявлення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Наведене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 серпня 2017 року по справі №826/16311/16, від 11 липня 2018 року по справі №816/1232/17.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не доведено, що при звільненні позивача ним було враховано вимоги ч.1 статті 42 КЗпП України щодо переважного права працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці на залишення на роботі.

Таким чином, оскаржуваний наказ ДФС України від 20 квітня 2017 року №877-о про звільнення позивача з посади головного державного інспектора відділу взаємодії з дипломатичними установами управління організаційно-технічної підтримки Департаменту міжнародних зв`язків ДФС України є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки ДФС України №331 від 25 квітня 2017 року у лютому 2017 року - березні 2017 позивач відпрацювала 27 робочих днів (неробочі дні: основна щорічна відпустка з 13 березня 2017 року по 26 березня 2017 року; тимчасова непрацездатність з 27 березня 2017 року по 31 березня 2017 року). Середньомісячна заробітна плата за період з лютого 2017 по березень 2017 року складає 8841,84 грн., із розрахунку середньоденної заробітної плати 421,04 грн.

За схемою посадових окладів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15, посадовий оклад позивача до звільнення складав 5900,00 грн, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2018 року № 24 в період з 01 січня 2018 року посадовий оклад за посадою, яку займав позивач, дорівнює 7500,00 грн, тобто коефіцієнт підвищення посадового окладу в 2018 році дорівнює 1,271 (7500:5900).

В той же час, судом першої інстанції не розраховувався коефіцієнт підвищення посадового окладу у 2019 році, оскільки станом на дату винесення рішення не було затверджено схему на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції центральних органів. Позивач з даного приводу зауважень не висловлювала.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача у 2017 році за період з 21 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року склав 70 734,71 грн (168 робочих днів*421,04 грн), а у 2018 році за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року склав 133 785,46 грн., (250 робочих дні*421,04 грн*1,271), а у 2019 році за період з 01 січня 2019 року по 05 лютого 2019 року склав 10104,96 грн. (24 робочих дні *421,04 грн), разом: 214 625,13 грн.

Стосовно обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення премії за серпень 2016 року - квітень 2017 року, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів статті 50 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон), держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Згідно ч.2, 3 статті 50 цього Закону заробітна плата державного службовця складається і з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу і тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать: 1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; 2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Тобто законодавцем визначено, що премія не є обов`язковою складовою заробітної плати державного службовця та нараховується у випадку наявності певних критеріїв, передбачених чинним законодавством.

При цьому загальний розмір премій, передбачених п.2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.

Частиною 5 статті 52 Закону визначено, що премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до ч.6 статті 52 Закону, фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Згідно абз.3 ч.5 статті 52 Закону встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі.

Порядок визначення розмірів, нарахування та виплати премій державним службовцям, особам начальницького складу податкової міліції, працівникам які виконують функції з обслуговування, апарату ДФС визначено Положенням про преміювання працівників апарату Державної Фіскальної служби України, затвердженим наказом від 09 грудня 2015 року №973 «Про порядок організації бухгалтерського обліку та про деякі фінансові питання» (далі - Положення), згідно якого преміювання проводиться з метою матеріального стимулювання високопродуктивної та ініціативної праці, підвищення її ефективності, заінтересованості у досягненні її кінцевого результату та посилення персональної відповідальності за доручену роботу та поставленні завдання.

Відповідно до підпунктів 1.6.1, 16.6.2 Положення в апараті ДФС можуть встановлюватись і такі види премій: місячна премія відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи ДФС за попередній місяць, разова премія за результатами щорічного оцінювання і службової діяльності - для державних службовців.

Згідно п.1.8 Положення розмір премії встановлюється шляхом видання відповідного наказу, в якому вказується сума, яка спрямовується на виплату премії кожному працівнику.

Пунктом 1.9 Положення визначено, що загальний розмір премій, передбачений підпунктом 6.1 Положення, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік Фонд преміювання державного органу встановлюється в розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Визначена сума фонду преміювання по кожному структурному підрозділу доводиться Департаментом фінансування, бухгалтерського обліку та звітності до керівників структурних підрозділів за формою згідно з додатком 1.

Пунктом 3.11 Положення визначено, що керівник самостійного структурного підрозділу зобов`язаний обґрунтовувати свої пропозиції щодо визначення розміру премії кожному працівникові з урахуванням (але не обов`язково суворо пропорційно) відпрацьованого часу.

Щомісячна премія не нараховується: за періоди відпусток (основної, додаткової та інших, передбачених законодавством), тимчасової непрацездатності та в інших випадках, коли згідно із законодавством виплати провадяться з розрахунку середньої заробітної плати (пункт 4.9); в інших випадках за рішеннями Голови, першого заступника, заступника Голови (пункт 8.3).

Щомісячна премія не виплачується: у разі відсторонення працівника від конання службових обов`язків та від посади - протягом всього періоду відсторонення на підставі наказу про відсторонення (пункт 8.1); за місяць, у якому на державного службовця накладено дисциплінарне стягнення (пункт 9.1).

Отже, з системного аналізу викладеного вбачається, що премія не є обов`язковою складовою заробітної плати державного службовця, та у випадку її нарахування необхідно враховувати критерії, що визначені законодавством та Положенням.

При цьому, умови преміювання працівників органів ДФС визначені у Положенні, згідно якого сума фонду на преміювання за результатами роботи за місяць по кожному структурному підрозділу визначається шляхом множення фонду посадових окладів працівників структурного підрозділу за штатним розписом на визначений загальний відсоток.

Проект наказу на преміювання готує Департамент фінансування, бухгалтерського обліку та звітності на підставі обґрунтованих пропозицій керівників самостійних структурних підрозділів ДФС щодо визначення розміру премії кожному працівникові з урахуванням відпрацьованого часу.

Відповідно до наказу ДФС від 23 липня 2015 року № 535 «Про введення в дію структури Державної фіскальної служби України» (зі змінами) Департамент міжнародних зв`язків, в якому працювала ОСОБА_1 , ліквідовано, подання на преміювання працівників зазначеного підрозділу з серпня 2016 по квітень 2017 року не надавалось, оскільки фонд преміювання по зазначеному підрозділу відсутній.

Таким чином, Державна фіскальна служба України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинними нормами законодавства.

Щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, слід зазначити таке.

Відповідно до п.1 ч.3, ч.4 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно положень статей 134, 139 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зменшуючи суму належних до стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат з 9600,00 грн. до 7100,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що згідно акту передачі-прийняття послуг від 02 листопада 2017 року № 1 позивачу надано правову допомогу лише на суму 5500,00 грн.

Проте такий висновок є помилковим та спростовується змістом цього акту.

Так, позивачем для підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 9600,00 грн. надано копії договору про надання правової допомоги від 26 квітня 2017 року № 04/17 МВВ та додаткової угоди № 1 від 26 квітня 2017 року, оригінали акта передачі-прийняття послуг з надання правової допомоги від 02 листопада 2017 року № 1, від 04 грудня 2017 року № 2 та квитанцій до прибуткового касового ордеру від 01 вересня 2017 року № 21, від 02 листопада 2017 року № 30 та від 04 грудня 2017 року № 36, книгу обліку доходів.

Згідно з графою «Всього» акту від 02 листопада 2017 року № 1 позивачем отримано правову допомогу в обсязі 12,5 годин за ціною 640,00 грн. за одну годину та загальною вартістю 8000,00 грн. Оплата за цим актом здійснена в сумі 8000,00 грн. згідно з квитанціями до прибуткового касового ордеру від 01 вересня 2017 року № 21 на суму 2500,00 грн. та від 02 листопада 2017 року № 30 на суму 5500,00 грн.

Оплата правової допомоги в обсязі 2,5 години за ціною 640,00 грн. за одну годину загальною вартістю 1600,00 грн., зазначеної в акті від 04 грудня 2017 року № 2, здійснена згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 04 грудня 2017 року №36.

Оприбуткування вказаних коштів підтверджується книгою обліку доходів, копія якої наявна в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу належить здійснити у повному обсязі - 9600,00 грн.

У зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції в повній мірі не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Між тим, апеляційній суд в ході перегляду оскаржуваного рішення знайшов підстави для його зміни.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року - змінити, виклавши п.6 резолютивної частини таким чином:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний код 39292197, адреса: Львівська площа, 8, м. Київ, 04053) 9600,00 (дев`ять тисяч шістсот) гривень витрат на правничу допомогу адвоката.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2019 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: А.Г. Степанюк

Є.В. Чаку