Справа № 420/3728/19
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3728/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дії у призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі по тексту позивачка або ОСОБА_1.) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (надалі по тексту відповідач або Центральне обєднане УПФУ в м. Одесі), в якому позивачка просить:

- визнати дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію у звязку з втратою годувальника неправомірними;

- зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі замість пенсії за віком призначити та виплачувати ОСОБА_1 вдові померлого судді у відставці пенсію у звязку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) годувальника та чоловіка ОСОБА_2, починаючи з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме з 15.01.2019 року та виплачувати такий вид пенсії згідно проведеного перерахунку без обмеження граничного розміру.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Чоловік позивачки ОСОБА_2 до 2006 року був суддею Військового апеляційного суду Південного регіону та після відставки з посади судді отримував з 2006 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій та статус суддів». ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки помер. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що вони проживали разом, вона була на повному утриманні годувальника та одержувала від померлого годувальника допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. В подальшому позивачка 24.01.2019 року звернулася до Центрального обєднаного УПФУ в м. Одесі з заявою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника. Проте, листом за №3629/05 від 19.02.2019 року відповідач відмовив позивачці, посилаючись на те, що призначення вдові померлого судді у відставці пенсії у звязку з втратою годувальника не передбачено діючим Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Процесуальні дії

Ухвалою судді від 24 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 17 липня 2019 року.

08 липня 2019 року від Центрального обєднаного УПФУ в м. Одесі надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №24225/19), згідно якого відповідач просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відзив на позовну заяву обґрунтований наступним

Відповідач зазначає, що позивачка має право звернутися до управління з заявою про перехід на пенсію у звязку з втратою годувальника на загальних підставах згідно з Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також відповідач вказує на те, що при розгляді справи необхідно врахувати обставини, що незаконне витрачення коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

17 липня 2019 року від представника позивачки надійшла зава про розгляд справи в порядку письмового провадження за відсутністю позивачки та її представника (вхід. №25670/19).

В судове засідання призначене на 17 липня 2019 року сторони не зявились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ч.9 ст.205 КАС України, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив на позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному обєднаному Управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивачка з 25 червня 1966 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2, по день його смерті (а.с.17).

ОСОБА_2 до 2006 року працював суддею Військового апеляційного суду Південного регіону та після відставки з посади судді отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у Центральному обєднаному УПФУ в м. Одесі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.10) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №3 від 15 січня 2019 року (а.с.11).

24 січня 2019 року позивачка звернулася до Центрального обєднаного УПФУ в м. Одесі з заявою про призначення їй пенсії у звязку з втратою годувальника, оскільки одержувала від померлого годувальника допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом коштів для існування.

Листом за №3629/05 від 19.02.2019 року відповідач відмовив позивачці посилаючись на те, що у відповідності до розділу Х «Статус судді у відставці» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правові підстави для членів сімї судді у відставці такі, як призначення пенсії у звязку з втратою годувальника, відсутні.

Не погоджуючись з відмовою Центрального обєднаного УПФУ в м. Одесі у призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника, позивачка звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Приписами ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначено, що Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ст.10 Закону №1058-IV).

Як встановлено ч.1 ст.36 Закону №1058-IV пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV).

Зі змісту ч.3 ст.36 Закону №1058-IV слідує, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону №1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Частиною 3 ст.45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За вказаними законодавчими нормами, члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Як встановлено судом, на час смерті чоловіка ОСОБА_2 та звернення до відповідача з заявою про перехід на пенсію у звязку з втратою годувальника, позивачка була непрацездатною у звязку з досягненням пенсійного віку, та до дня смерті чоловіка перебувала на його утриманні.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивачки, що ОСОБА_1, відповідала всім вимогам Закону №1058-IV, які необхідні для призначення пенсії у звязку з втратою годувальника.

Що стосується посилання відповідача, викладене у листі за №3629/05 від 19.02.2019 року щодо відсутності правових підстав для членів сімї судді у відставці таких, як призначення пенсії у звязку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд зазначає наступне.

У відповідності до термінів викладених у ст.1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч.5 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, судді, який вийшов у відставку може виплачуватися або пенсія на умовах, визначених Законом, або щомісячне довічне грошове утримання судді, в залежності від вибору останнього.

Разом з цим, системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв'язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивачки була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Як було встановлено судом, чоловік позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, отримував довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди, а відтак суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, яка перебувала на його утриманні, має право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час смерті годувальника ОСОБА_2, яка повинна виплачуватися територіальним органом Пенсійного фонду України, як захід матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах "Стек та інші проти Сполученого Королівства", "Пічкур проти України" Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає ст.14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить "особистий та надмірний тягар" для особи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його заперечення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дії у призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника неправомірними та зобовязання вчинити певні дії підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 768 грн. 40 коп., сплачені згідно квитанції №13-1181L/1 від 21 травня 2019 року підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дії у призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію у звязку з втратою годувальника неправомірними.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі замість пенсії за віком призначити та виплачувати ОСОБА_1 вдові померлого судді у відставці пенсію у звязку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) годувальника та чоловіка ОСОБА_2, починаючи з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме з 15.01.2019 року та виплачувати такий вид пенсії згідно проведеного перерахунку без обмеження граничного розміру.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя С.О. Cтефанов

.