Справа № 810/2357/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року м. Київ № 810/2357/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в

Житомирській області

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби в Житомирській області

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (далі по тексту - ТУ ДСА в Житомирській області), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та несплати грошових коштів, визначених наказом голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к;

- стягнути з Державного бюджету України грошові кошти в сумі 12 000,00 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України середній заробіток за період від дня звільнення - 23.02.2018 до моменту фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно указу Президента України «Про призначення суддів» № 570/2013 від 18.10.2013 його було призначено на посаду судді Старобешівського районного суду Донецької області строком на п`ять років. У подальшому, згідно указу Президента України «Питання переведення суддів» від 16.03.2016 № 99/2016,його було переведено на посаду судді Брусилівського районного суду Житомирської області, де наказом в.о. голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2016 № 7-к зараховано до штату.

Додатково позивач зазначив, що у зв`язку з переведенням на посаду в іншій місцевості наказом голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2017 № 49-к «Про виплату компенсації ОСОБА_1 » прийнято рішення про нарахування та виплату одноразової допомоги на кожного члена сім`ї, які переїхали разом з ним, а саме дружину ОСОБА_2 , дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 25 % посадового окладу судді за новим місцем роботи.

Листом від 30.11.2017 № 2292/17 ТУ ДСА у Житомирській області повернуло вказаний наказ без виконання з підстав викладених у листі від 23.11.2017, відповідно до змісту якого вбачається що відповідачем відмовлено у виплаті одноразової допомоги з тих підстав, що грошові кошти на призначену виплату не були передбачені у кошторисі суду на 2017 рік, тому й не були виплачені.

Разом з тим, позивач вказав, що рішенням ВРП від 15.02.2018 № 488/0/15-18 його звільнено з займаної посади та наказом голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.02.2018 відраховано зі штату суду. Попри те, при звільненні відповідна сума грошових коштів на підставі наказу голови суду від 14.11.2017 № 49-к нарахована та виплачена не була.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь грошові кошти - одноразову допомогу у розмірі 12000,00 грн. та середній заробіток за період з дня звільнення - 23.02.2018 до моменту фактичного розрахунку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Крім того, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби в Житомирській області.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 № 219 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ» проведено повторний автоматизований розподіл справи № 810/2357/18.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області прийнято до провадження. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, 19.07.2018 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 23.08.2016 у зв`язку з переведенням ОСОБА_1 на посаду судді Брусилівського районного суду Житомирської області, Міністерством фінансів України за пропозицією Державної судової адміністрації України внесено зміни до планових показників спеціального фонду Державного бюджету України на 2016 рік та розподілом відкритих асигнувань № 456 відкрито асигнування за КВЕК 2730 «Інші виплати населенню» на виплату одноразової допомоги суддям, в розмірі місячного посадового окладу за новим місцем роботи, що був встановлений позивачу на момент переїзду. Згідно відомості про нарахування коштів територіального управління від 10.10.2016 № 121 ОСОБА_1 було виплачено 11092,90 грн. Оскільки територіальне управління свої зобов`язання виконало в повному обсязі, діяло згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», Бюджетного кодексу України та статті 68 Конституції України, яка передбачає обов`язкове виконання самої Конституції та законів України, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними.

Крім того, відповідач просив залучити до участі в якості відповідача Державну судову адміністрації України.

Водночас, слід зауважити що відповідачем не наведено нормативно-правового обгрнутування та не визначено підстав за яких суд має залучити до участі у справі в якості другого відповідача Державну судову адміністрацію України. При цьому, слід зауважити, що позивач під час зверненян з даним позовом до суду не визначав вказаного суб`єкта владних повноважень учасником справи, а предметом спору є бездіяльність саме Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, оскільки наказ від 14.11.2017 № 49-К було скеровано саме до цього органу. При цьому, відповідачем не надавались суду докази звернення до Державної судової адміністрації України з цього питання. Таким чином, за відсутності належного обгрунтуваня щодо підстав залучення Державної судової адміністрації України в якості співвідповідача, враховуючи предмет позову, дане клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

В ході судового розгляду справи позивач підтримав доводи позовної заяви, просив позов задовольнити.

У судове засідання, призначене у справі на 21.11.2018 сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення зі штриховими ідентифікаторами № 617, №609.

Судом встановлено, що 13.11.2018 на адресу суду надійшло клопотання позивача, у якому останній просить проводити подальший розгляд справи без його участі.

Відповідач явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, проте 05.06.2018 на адресу суду надійшла заява представника відповідача про проведення розгляду справи за відсутності представника ТУ ДСА у Житомирській області.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, правом на подання письмових пояснень Головне управління Державної казначейської служби в Житомирській області не скористалось, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.

Частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, викладене суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявної матеріалах справи копії трудової книжки позивача Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 21.10.2013 призначено суддею Старобешівського районного суду Донецької області, на підставі указу Президента України «Про призначення суддів» № 570/2013 від 18.10.2013 (а.с. 8, 10).

На підставі указу Президента України № 99/2016 «Питання переведення суддів» від 16.03.2016 позивача переведено на роботу на посаду судді Брусилівського районного суду Житомирської області (а.с.12).

Відповідно до даних довідки від 26.01.2017 № 1410 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Члени сім`ї позивача - дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 , відповідно до даних довідок від 26.01.2017 № 1409 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14-16).

Як вбачається зі свідоцтва про одруження НОМЕР_2 від 22.07.2000, Комсомольської міською радою Старобешівського району Донецької області зареєстровано шлюб громадянина ОСОБА_1 та громадянки ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про одруження 22.07.2000 зроблено запис за № 31, прізвища після одруження чоловіка та дружини - ОСОБА_2 (а.с.72).

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 виданим виконкомом Комсомольської міської ради Старобешівського району Донецької області 10.10.2008 підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.73).

Згідно з відомостями свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого виконкомом Комсомольської міської ради Старобешівського району Донецької області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.74).

23.03.2017 виконавчим комітетом Бузівської сільської ради видано довідку № 02-28/294 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб про те, що до складу сім`ї ОСОБА_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (а.с.75).

Наказом голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к «Про виплату компенсації судді ОСОБА_1» відповідно до ст. 120 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про оплату праці», Постанови КМУ від 02.03.1998 № 255 «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» вирішено нарахувати та виплатити судді Брусилівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 :

- одноразову допомогу на кожного члена сім`ї, які переїхали разом з ним, а саме дружину ОСОБА_2 , дочку ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 в розмірі 25 відсотків посадового окладу судді за новим місцем роботи;

- добові за один день переїзду;

- заробітну плату за один день переїзду, виходячи з посадового окладу за новим місцем роботи. Наказано бухгалтерії ТУ ДСА в Житомирській області здійснити нарахування та виплату одноразової допомоги на кожного члена сім`ї, добових та заробітної плати за один день переїзду (а.с.17).

Листом від 30.11.2017 № 2292/17-вих. ТУ ДСА в Житомирській області повернуло наказ Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к, посилаючись на відповідь ТУ ДСА в Житомирській області від 23.11.2017 № 2255/17-вих.(а.с.18).

У свою чергу, відповідно до відомостей листа № 2255/17-вих. від 23.11.2017 адресованого судді Брусилівського районного суду Житомирської області, ТУ ДСА в Житомирській області повідомило позивача про те, що кошти, передбачені на виплату одноразової допомоги ОСОБА_1 в кошторисі суду на 2017 відсутні. При цьому відповідач зазначив, що відповідно до частини другої ст. 145 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Державна судова адміністрація є головним розпорядником коштів державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції. Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. При цьому, відповідач вказав, що відповідно до частини 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У подальшому, 23.02.2018 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 15.02.2018 № 488/0/15-18, наказу голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.02.2018 № 8-к ОСОБА_7 звільнено з посади судді Брусилівського районного суду Житомирської області (а.с.9, 21).

Вважаючи порушеним своє право на виплату одноразової допомоги на кожного члена сім`ї при переїзді в іншу місцевість та не погоджуючись із фактичною відмовою відповідача у здійсненні такої виплати, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначено, що Норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 (далі по тексту - КЗпП України) визначено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 120 КЗпП України передбачено гарантії і компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з переведенням, прийняттям або направленням на роботу в іншу місцевість.

Працівникам при переведенні їх на іншу роботу, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість, виплачуються: вартість проїзду працівника і членів його сім`ї; витрати по перевезенню майна; добові за час перебування в дорозі; одноразова допомога на самого працівника і на кожного члена сім`ї, який переїжджає; заробітна плата за дні збору в дорогу і влаштування на новому місці проживання, але не більше шести днів, а також за час перебування в дорозі.

Працівникам, які переїжджають у зв`язку з прийомом їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються компенсації і надаються гарантії, зазначені в частині другій цієї статті, крім виплати одноразової допомоги, яка цим працівникам може бути виплачена за погодженням сторін.

Розміри компенсації, порядок їх виплати та надання гарантій особам, зазначеним у частинах другій і третій цієї статті, а також гарантії і компенсації особам при переїзді їх в іншу місцевість у зв`язку з направленням на роботу в порядку розподілу після закінчення учбового закладу, аспірантури, клінічної ординатури або в порядку організованого набору, встановлюються законодавством.

Загальні положення щодо видів компенсацій та механізму їх виплати містить постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.1998 року №255 «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» (надалі по тексту - Постанова №255).

Згідно з п.1 Постанови №255, установлено, що працівникам у зв`язку з переведенням їх на іншу роботу, якщо це пов`язано з переїздом в іншу місцевість (в інший населений пункт), зокрема виплачуються одноразова допомога самому працівникові - в розмірі його місячного посадового окладу (тарифної ставки) за новим місцем роботи і кожному члену сім`ї, який переїжджає, - в розмірі 25 відсотків одноразової допомоги самого працівника.

Працівникам, які переїжджають у зв`язку з прийняттям їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються суми компенсації і надаються гарантії, передбачені підпунктами «а», «б», «в» і «д» цього пункту. Одноразова допомога цим працівникам може виплачуватися за погодженням сторін.

Так, судом встановлено, що наказом голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к «Про виплату компенсації судді ОСОБА_1 » відповідно до ст. 120 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про оплату праці», Постанови КМУ від 02.03.1998 № 255 «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» вирішено нарахувати та виплатити судді Брусилівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 :

- одноразову допомогу на кожного члена сім`ї, які переїхали разом з ним, а саме дружину ОСОБА_2 , дочку ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 в розмірі 25 відсотків посадового окладу судді за новим місцем роботи;

- добові за один день переїзду;

- заробітну плату за один день переїзду, виходячи з посадового окладу за новим місцем роботи. Наказано бухгалтерії ТУ ДСА в Житомирській області здійснити нарахування та виплату одноразової допомоги на кожного члена сім`ї, добових та заробітної плати за один день переїзду.

Згідно відомостей вказаного наказу бухгалтерії ТУ ДСА в Житомирській області здійснити нарахування та виплату одноразової допомоги на кожного члена сім`ї, добових та заробітної плати за один день переїзду.

При цьому слід зазначити, що листом № 2255/17-вих. від 23.11.2017 адресованого судді Брусилівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1, ТУ ДСА в Житомирській області повідомило позивача про те, що кошти, передбачені на виплату одноразової допомоги ОСОБА_1 в кошторисі суду на 2017 відсутні.

У даному випадку, суд зауважує, що відповідачем було відмовлено у виплаті одноразової допомоги ОСОБА_1 на підставі вказаного наказу та листом від 30.11.2017 № 2292/17-вих. ТУ ДСА в Житомирській області повернуло наказ Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к голові Брусилівського районного суду (а.с.18).

Слід зазначити, що судом не приймаються до уваги доводи відповідача викладені у відзиві на позов про те, що згідно відомостей про нарахування коштів територіального управління територіального управління від 10.10.2016 № 121 ОСОБА_1 було виплачено 11092,90 грн. одноразової допомоги.

Судом було досліджено лист ДСА України від 25.08.2016 № 11-6214/16 «Про надання інформації» з якого вбачається, що Міністерством фінансів України за пропозицією Державної судової адміністрації України внесено зміни до планових показників спеціального фонду Державного бюджету України на 2016 рік та розподілом відкритих асигнувань № 456 відкрито асигнування за КВЕК 2730 «Інші виплати населенню» на виплату одноразової допомоги суддям, які переїхали на роботу в іншу місцевість, до іншого суду в зв`язку з реорганізацією, ліквідацією абот припиненням роботи суду відповідно до переліку згідно з додатком. Одноразова допомога суддям виплачується в розмірі його місячного посадового окладу за новим місцем роботи, що був йому встановлений на момент переїзду (а.с.58). Відповідно до списку суддів на фінансування КЕКВ 2730 під номером 9 наявна інформація щодо судді Старобешівського районного суду Донецької області ОСОБА_1 на роботу на посаду судді Брусилівського районного суду - матеріальна допомога 13780 грн. (а.с.59).

Так, відповідно до розрахунку компенсаційної виплати суддям у зв`язку з переїздом на роботу в іншу місцевість № 06/10 ОСОБА_1 Брусилівський районний суд нараховано 13780,00 грн. та виплачено 11092, 90 грн. допомоги (а.с.60). Вказане також підтверджується списком перерахунку заробітної плати «компенсація суддям (переїзд)» за жовтень 2016.

Проте, слід зазначити, що викладеним вище підтверджується виплата одноразової допомоги саме судді за новим місцем роботи, однак до суду позивач звернувся щодо невиплати одноразової допомоги кожному члену сім`ї, який переїжджає з працівником за новим місцем роботи останнього.

У даному випадку, суд зауважує, що відповідачем було помилково визначено, що обов`язок щодо виконання виплати позивачу одноразової допомоги виконано.

При цьому, суд наголошує, що відповідач листом № 2255/17-вих. від 23.11.2017 повідомив позивача про те, що кошти, передбачені на виплату одноразової допомоги ОСОБА_1 в кошторисі суду на 2017 відсутні , тобто фактично відповідач відмовився виплатити одноразову допомогу призначену наказом Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к «Про виплату компенсації судді ОСОБА_1» у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, а саме вказаних коштів у кошторисі суду.

Водночас, слід зазначити, що у позивача наявні всі підстави для виплати йому одноразової допомоги за кожного члена сім`ї позивача, який переїхали в розмірі 25 відсотків його посадового окладу.

Відповідно до п.4 Постанови № 255, усі витрати на виплату сум компенсації несе те підприємство, установа або організація, до яких переводиться, направляється, або якими приймається працівник.

Частиною першою статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIІІ, з наступними змінами та доповненнями (надалі по тексту - Закон №1402-VIІІ) визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України (ч. 2 ст. 149 Закону №1402-VIІІ)

Приписами пункту 2 частини третьої, частини четвертої статті 148 Закону №1402-VIІІ визначено, що Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Частиною першою статті 151 Закону №1402-VIІІ вказано, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з частиною першою статті 154 Закону №1402-VIІІ, територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відтак територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України та їй підпорядковується.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що територіальні управління здійснюють фінансове забезпечення та організаційне забезпечення діяльності місцевих судів.

Водночас, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності коштів в кошторисі суду, як підстави для відмови у її виплаті, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов`язань, з огляду на таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

В силу ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов`язань.

Відтак, відсутність коштів не може бути підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось відповідачем, що наказ голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к «Про виплату компенсації судді ОСОБА_1» про виплату позивачу компенсації є чинним, до суду не оскаржувався та не є скасованим, а отже підлягає виконанню.

Таким чином, наявна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу грошових коштів, призначених наказом голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к «Про виплату компенсації судді ОСОБА_1». Тому, така бездіяльність підлягає визнанню протиправною.

Водночас, суд вважає за необхідне взяти до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові 06.07.2016р., згідно з якою як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Внаслідок порушення прав позивача, які порушені протиправною бездіяльністю, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу призначену наказом голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к «Про виплату компенсації судді ОСОБА_1».

Слід зазначити, що в обгрунтування суми, яка підлягає стягнення з Державного бюджету на його користь ОСОБА_1 вказав, що виходячи з розміру місячного посадового окладу 16000,00 грн. судді, стягненню підлягаю 12 000,00 грн., що довівнює еквіваленту 25 % посадового окладу для кожного з трьої членів сім`ї (16000*0,25 *3=12000).

Відповідач вказані доводи позивача не спростував, контрозрахунків суду не надав, отже, загальна сума грошової допомоги, яка мала бути виплачена позивачу складає 12 000,00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України середній заробіток за період від дня звільнення - 23.02.2018 до моменту фактичного розрахунку слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

При цьому, відповідно до вимог статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, з аналізу даної правової норми вбачається, що для встановлення судом початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку, як того вимагає стаття 116 КЗпП України, а також встановлення факту наявності вини власника або уповноваженого ним органу.

Водночас, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У той же час, в адміністративному позові позивач не наводить нормативно-правового обґрунтування порушеного права щодо стягнення на його користь середнього заробітку за період від дня звільнення - 23.03.2018, не зазначає відповідної суми коштів із наведенням розрахунку, яка має бути нарахована та виплачена позивачу та за який саме період, водночас просить суд стягнути ці кошти з Державного бюджету України. Проте, сформульована у такий спосіб позовна вимога передбачає визначення суми, яка підлягає стягненню, а також відповідного періоду за який дана сума має бути стягнута. Крім того, докази щодо здійснення відповідачем фактичного розрахунку із позивачем щодо одноразової грошової допомоги відсутні і встановити їх у даному провадженні є неможливим, оскільки саме у цьому провадженні надана правова оцінка підставам повернення відповідачем наказу від 11.11.2017 № 49-К.

Зважаючи на викладене, сформульована у такий спосіб позовна вимога позивача є передчасною та задоволенню не підлягає з урахуванням відсутності основних елементів передбачених у статті 117 КЗпП України.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутись до суду у разі набрання даним рішенням законної сили із відповідним позовом про стягнення середнього заробітку у разі здійснення фактичного розрахунку відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача про невиконання наказу голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразову допомогу на кожного члена сім`ї, які переїхали разом з ним не надав.

Системно проаналізувавши норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ту обставину, що позивач на підставі підпункту 1 пункту 1 статті 5 закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за звернення до суду, витрати в цій частині стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 143, 194, 205, 239, 242, 244, 245, 246, 250 КАС України, суд-

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (; місцезнаходження: 10014, м. Житомир, Майдан Соборний, 1) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ) грошових коштів, визначених наказом голови Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.11.2017 № 49-к «Про виплату компенсації судді ОСОБА_1».

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ) одноразову допомогу на кожного члена сім`ї, які переїхали разом з ним в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.