Справа № 1.380.2019.003023
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7583/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року про відмову у забезпеченні позову, ухвалену суддею Грень Н.М. у м. Львові у справі № 1.380.2019.003023 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Самбірської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправним і скасувати рішення Самбірської міської ради № 9 від 20.12.2018 року «Про реорганізацію та припинення юридичної особи державний заклад «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця» шляхом приєднання його до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Самбірської міської ради».

У обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішенням Самбірської міської ради № 9 від 20.12.2018 року «Про реорганізацію та припинення юридичної особи державний заклад «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця» вирішено приєднати до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Самбірської міської ради» та припинити як юридичну особу. Позивач з посиланням на статтю 49 Конституції України вважає, що мережа медичних закладів не може бути скорочена. На думку позивача, оскаржене рішення ради порушує його право на працю, як в.о. головного лікаря та охорону здоров`я мешканців міста Самбір. Позивач вважає, що захист порушених прав можливий шляхом скасування рішення Самбірської міської ради № 9 від 20.12.2018 року.

24 червня 2019 року ОСОБА_1 на адресу Львівського окружного адміністративного суду подав заяву про вжиття заходів забезпечення поданого позову.

Заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявник, ОСОБА_1 , обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду і утруднення його виконання, оскільки, у випадку ліквідації лікувального закладу відновити його вкрай важко. Відновлення буде стосуватися не лише матеріально-технічної бази закладу (приміщення, обладнання тощо), а й призведе до завдання суттєвих матеріальних збитків (недоотримання медичним закладом коштів за укладені декларації з державного бюджету, недоотримання страхових виплат за пролікованих хворих, оплат підприємств за проведення медичних оглядів працівників, недоотримання доходів закладу від надання платних медичних послуг, дозволених МОЗ України). Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до незаконного звільнення працівників медичного закладу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з цією ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував та дослідив обставини справи та дійшов до необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Окрім цього, приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції формально та однобічно зробив висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, оскільки чинність цього рішення Самбірської міської ради може призвести до безпідставної ліквідації медичного закладу.

Позиція відповідача щодо заяви про вжиття заходів забезпечення позову зводиться до того, що посилання позивача на ліквідацію та повне припинення існування Державного закладу «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця» не відповідають дійсності, оскільки припинення Державного закладу «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця» відбувається шляхом приєднання згідно з передавальним актом всього майна, прав та обов`язків іншій юридичній особі.

Крім того, відповідач вважає, що зупинення дії рішення Самбірської міської ради № 9 від 20.12.2018 року «Про реорганізацію та припинення юридичної особи державний заклад «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця» шляхом приєднання його до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Самбірської міської ради матиме на меті передчасне вирішення спору по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї заяви виходить з наступних міркувань.

Інститут забезпечення позову регламентовано статтями 150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також вид та способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

За правилами ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1, 2 статті 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено шляхом:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд звертає увагу на те, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Зазначені в статті 150 КАС України підстави забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування фактів та обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій суб`єктом, крім того, суд повинен встановити також ознаки очевидної протиправності рішень чи дій суб`єкта, що прийняв таке рішення чи вчинив ці дії з урахуванням доказів наданих заявником на підтвердження своїх вимог.

Суд першої інстанції встановив те, що 20.12.2018 року Самбірська міська рада прийняла рішення № 9 від «Про реорганізацію та припинення юридичної особи державний заклад «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця», згідно з яким вирішено припинити як юридичну особу державний заклад «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця» та приєднати до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Самбірської міської ради». Визнано комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги Самбірської міської ради» правонаступником прав та обов`язків державного закладу «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця».

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що державний заклад «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська Залізниця» перебуває в стані припинення з 26.12.2018 року. До 27.02.2019 визначено строк для заявлення кредиторами своїх вимог.

Заявник, ОСОБА_1 , в заяві про вжиття заходів забезпечення позову зазначає, що рішенням Самбірської міської ради № 9 від 20.12.2018 року вирішено ліквідувати державний заклад «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця» та з цим пов`язує необхідність забезпечення позову.

Однак, суд першої інстанції вірно встановив, що державний заклад «Вузлова лікарня станції Самбір ДТГО «Львівська залізниця», згідно з рішенням Самбірської міської ради, вирішено реорганізувати шляхом приєднання до іншої юридичної особи - правонаступника з передачею прав і обов`язків, а не ліквідувати як зазначає заявник.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1 статті 104 Цивільного кодексу України реорганізація юридичної особи є одним з видів припинення юридичної особи, поряд з ліквідацією юридичної особи. Основною відмінністю реорганізації від ліквідації є те, що у процесі реорганізації відбувається припинення юридичної особи із правонаступництвом, тобто з переходом прав та обов`язків однієї юридичної особи до іншої, в той час як ліквідація відбувається без правонаступництва.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Водночас, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить належних обґрунтувань з приводу того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Предметом розгляду в межах даного спору є рішення органу місцевого самоврядування щодо розпорядження комунальним майном.

Вказаним рішенням не роглядалось питання звільнення позивача із займаної посади.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що забезпечення позову у вказаній справі не впливає на реалізацію права позивача на працю, яке забезпечується гарантіями наданими трудовим законодавством працівникам у випадку припинення, ліквідації чи реорганізації юридичної особи.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що управління майном комунальної власності, в тому числі створення чи ліквідація юридичних осіб заснованих на комунальній власності є виключною прерогативою органу місцевого самоврядування.

За наведених обставин, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в справі, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому у забезпеченні позову суд першої інстанції відмовив правильно.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року про відмову у забезпеченні позову у справі № 1.380.2019.003023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складено 21.08.2019 року