Справа № 1.380.2019.000850
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7190/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Святецького В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Ланкевич А.З.), ухвалене в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Львові 16 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.000850 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення,

В С Т А Н О В И В:

22.02.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - Управління), просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників на роботах із шкідливими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників на роботах із шкідливими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 22.07.2018, зобов`язавши зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 29.07.1980 по 03.05.1991 в ВАТ «Кінескоп».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, згідно з записами якої у період з 29.07.1980 по 03.05.1991 позивач працював повний робочий день у ВАТ «Кінескоп» (Львівський завод кінескопів головний завод ПО «Кінескоп») та виконував випробування кольорових кінескопів на випробувальних стендах під напругою 25 кВт і вище за професією (посадою) випробувача деталей і приладів на стендах під напругою 25 кВт і вище, що передбачено Списком №2, розділ XVII, підрозділ 1: а) робочі; код КП 7311.1 Класифікатор професій ДК 003-95; підстава: Список №2, затверджений постановою РМ СРСР від 22.08.1956 №1173; всього пільговий стаж становить 10 років 09 місяців 04 дні. Суд першої інстанції вказав, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що розділом Списку №2, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, передбачені випробувачі електронно-променевих трубок на стендах під напругою 30 кВ і вище, тоді як позивач з 29.07.1980 по 03.05.1991 працював повний робочий день випробувачем деталей та приладів на випробувальних стендах під напругою 25 кВ і вище. Скаржник вказує, що наданими позивачем документами не підтверджено виконання робіт випробувачем електронно-променевих трубок на стендах під напругою 30 кВ і вище.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з статтею 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 29.07.1980 по 03.05.1991 працював повний робочий день у ВАТ «Кінескоп» (Львівський завод кінескопів головний завод ПО «Кінескоп») за професією (посадою) випробувача електронних приборів техніки на стендах під напругою 25 кВт і вище.

16.07.2018 ОСОБА_1 звернувся у відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №9 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

09.11.2018 Управління прийняло рішення №1896/03.10-32 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, оскільки випробувачі деталей та приладів, зайняті випробуванням на стендах під напругою 25 кВ і вище, передбачені починаючи із Списків №2, затверджених Постановою Кабінетів Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, тоді як відповідно до наданих заявником документів він працював повний робочий день випробувачем деталей та приладів, зайнятих випробуванням на стендах під напругою 25 кВ і вище з 29.07.1980 по 03.05.1991.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, частиною 1 статті 114 якого встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.22.2005 №383, (далі - Порядок №383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Таким чином, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списках № 2, а також після 21.08.92 документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

З матеріалів справи вбачається, що Управління не заперечує, що загальний трудовий стаж позивача становить не менше 30 років, спірним є зарахування до пільгового стажу роботи позивача на посаді випробувача електронних приборів техніки на стендах під напругою 25 кВт і вище в період з 29.07.1980 по 03.05.1991.

Так, відповідно до розділу XVII «Радіотехнічне виробництво» підрозділ 1 «Електровакуумне виробництво» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, до Списку №2 включені випробувачі електронно-променевих трубок на стендах при напрузі в 30 кіловольт і вище.

В свою чергу, випробувачі деталей і приборів, майстри і старші майстри, зайняті на випробуваннях електропроменевих трубок на стендах при напрузі в 25 кіловольт і вище (код 582) віднесені до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що хоч посада (робота), яку позивач виконував у період з 29.07.1980 по 03.05.1991, зазначена не у точній відповідності до вказаної у Списку №2, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, однак впродовж вказаного періоду роботи позивача характер праці (виробництво, робота, робоче місце), як і стан умов праці, за якого рівень факторів виробничого середовища перевищував допустимий, не змінювалися.

Шкідливість умов праці позивача, несприятливий вплив таких на організм працюючого, підтверджено й подальшим зменшенням у Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, показника напруги на стендах для даної професії з 30 кіловольт і вище до 25 кіловольт і вище.

В свою чергу, на переконання суду апеляційної інстанції, робота випробувачів деталей і приборів, майстрів і старших майстрів, зайнятих на випробуваннях електропроменевих трубок на стендах при напрузі в 25 кіловольт і вище охоплювала, зокрема, і діапазон в 30 кіловат і вище, оскільки законодавець не визначав граничної межі напруги в процесі випробування.

Крім того, аналіз положень пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.22.2005 №383, дозволяє дійти висновку, що до стажу роботи працівників, професії (посади) яких уперше включено до Списку №2, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, які продовжили працювати за відповідними професіями (посадами) після 26 січня 1991 року й умови праці таких працівників не змінювалися, може бути зараховано весь період їхньої роботи за відповідними професіями (посадами) до 21.08.92 за умови документального підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією, зокрема, записами у трудовій книжці.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Предмет і мета Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п 53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо), кореспондується з тим, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України, пункт 1 частини 3 статті 2 КАС України).

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

В свою чергу, встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, (далі - Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При зверненні із заявою про призначення пенсії для підтвердження стажу роботи позивач надав в Управління: трудову книжку, відповідно до записів якої з 29.07.1980 по 03.05.1991 працював в цеху електро-променевих трубок у Львівському ВАТ «Кінескоп» випробувачем деталей і приладів електронної техніки; довідку про підтвердження наявного трудового стажу, видану ВАТ «Кінескоп» 03.02.2017 №02-21/2/204/94, згідно якої у період з 29.07.1980 по 03.05.1991 працював повний робочий день випробувачем деталей та приладів на випробувальних станках під напругою в 25 кВ і вище; копії наказу ВО «Кінескоп» від 24.07.1980 №210 про прийом на роботу випробувачем деталей та приладів електронної техніки, наказів від 01.09.1983 №154, від 19.05.1986 №101 про перевід; карту умов праці ВО «Кінескоп»; наказ ВАТ «Кінескоп» від 24.01.1996 №25-к про результати атестації робочих місць та карту умов праці випробувача на стендах з напругою 25 кВ; довідку Державного архіву Львівської області від 03.10.2016 №1963/у-2, згідно якої в документах ВО «Кінескоп» даних про 5-ти чи 6-тиденний робочий тиждень не виявлено. Накази (записи) про надання щорічних відпусток, журнали обліку робочого часу і табелі відпрацьованого часу на зберігання в архів не надходили.

Правильність заповнення та достовірність поданих позивачем документів Управління не заперечує.

З врахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновок суду першої інстанції щодо віднесення періоду роботи позивача з 29.07.1980 по 03.05.1991 до стажу роботи з шкідливими умовами праці, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Надаючи об`єктивну оцінку наявності порушеного права позивача, враховуючи, що позивачу неправомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а також те, що відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що позивач має необхідний пільговий стаж для призначення пенсії відповідно до пункту 2 статті 114 Закону №1058-ІV, дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії за віком є протиправними, а тому для відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати у стаж роботи позивача на посаді випробувача деталей та приладів на стендах під напругою в 25 кВ і вище у період з 29.07.1980 по 03.05.1991 як таку, що відноситься до робіт із шкідливими і важкими умовами праці Списку №2 та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, починаючи з 22.07.2018.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.000850 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді В. В. Святецький
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 21.08.2019