Справа № 300/1354/19
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2019 р. справа № 300/1354/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням та діями Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області протиправно припинено виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника. При цьому орган Пенсійного фонду України помилково застосував приписи статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо необхідності врахування страхового стажу утриманця для призначення пенсії по втраті годувальника. Як наслідок виплата їй пенсії по втраті годувальника підлягає відновленню з виплатою її недоотриманих сум.

Згідно з ухвалою суду від 25.06.2019 відкрито провадження в справі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву (15.07.2019), який мотивований тим, що право на пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має дружина (чоловік), якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку та мають необхідний страховий стаж, визначений ст.26 цього Закону. В даному випадку страховий стаж повинен становити 25 років. Однак, за даними трудової книжки ОСОБА_1 її загальний трудовий стаж становить 11 років 2 місяці 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії по втраті годувальника. У зв`язку з цим припинення виплати такого виду пенсії ОСОБА_1 є правомірним.

Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області 31.05.2019 припинено, його правонаступником згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.

Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі (а.с.43).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 51 рік (а.с.35).

ОСОБА_1 26.11.2018 звернулася до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника за - померлого чоловіка та додала до заяви наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; паспорт; документ про місце проживання; трудову книжку; довідку про склад сім`ї померлого годувальника; посвідчення громадянина, який проживає на території гірського населеного пункту; свідоцтво про шлюб та свідоцтво про смерть годувальника, що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с.33).

Відповідно до протоколу призначення пенсії позивачу з листопада 2018 року призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 3277,83 грн. (а.с.27).

З 1 травня 2019 року позивачу припинено виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок відсутності необхідного 25 річного страхового стажу роботи.

Отримавши повідомлення про припинення виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника з травня 2019 року позивач 23.04.2019 звернулася до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з заявою про відновлення виплати такого виду пенсії (а.с.11).

Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області листом від 07.05.2019 за №144/Б-15 повідомило позивача про те, що з врахуванням приписів статей 26, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років. Пенсійний вік утриманця визначається відповідно до ст.26 даного Закону в залежності від набутого ним страхового стажу. Оскільки страховий стаж становить 11 років 2 місяці то право на пенсію у зв`язку втратою годувальника відсутнє, як наслідок виплату такої пенсії припинено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 9 Закону передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з частинами першою, другою статті 36 даного Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Отже, з вищезазначеного слідує, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї, якщо чоловік (дружина), батько, мати є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 36 даного Закону до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно довідки Битківської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 23.11.2018 за №2571 позивач перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня його смерті (а.с.39).

В частині 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Проаналізувавши вищенаведені норми чинного законодавства, суд зазначає, що при визначенні права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, обов`язковими є наявність таких умов, як непрацездатність та вік, передбачений статтею 26 Закону.

Позивач, як це вбачається з документів пенсійної справи, наданих відповідачем на момент звернення з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, мала повних 59 років та перебувала на утриманні померлого чоловіка.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 45 цього Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивач не була непрацездатною внаслідок досягнення пенсійного віку або отримання інвалідності.

Позивач досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 58 років 6 місяців на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин першої, другої статті 49 цього Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач протиправно припинив виплату позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а тому наявні підстави для поновлення її виплати з 01.05.2019.

При цьому суд вважає посилання відповідача на таку обов`язкову умову для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, як наявність страхового стажу утриманця є помилковими, оскільки приписи статті 26 Закону України для призначення такого виду пенсії підлягають застосуванню лише в частині розрахунку пенсійного віку.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, окрім зазначених у відзиві, на підтвердження правомірності своїх дій щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не наведено, а отже відповідач діяв не на підставі закону.

Підсумовуючи наведене, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців,15, ) поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 01 травня 2019 року та виплатити суми недоотриманої пенсії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.