Справа № 260/591/19
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2019 рокум. Ужгород№ 260/591/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - не з`явився,

відповідачів:

Хустський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, представник - не з`явився,

ОСОБА_2 , представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хустського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_2 про внесення змін до актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено 22 серпня 2019 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хустського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2), в якому просить зобов`язати Хустський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області зробити відповідні зміни в реєстрі актів цивільного стану та змінити дату дня народження ОСОБА_2 з 03.12.1998 року на 01.09.1998 рік, яке зазначене в першому свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 і яке відповідає фактичним обставинам справи та видати виправлене свідоцтво про народження ОСОБА_2 з метою реалізації та захисту своїх прав.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_1 з метою виправлення допущеної помилки, яку зробив Виконавчий комітет Липчанської сільської ради Хустського району Закарпатської області та реалізації і захисту своїх прав звернулась заявою до Хустського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, в якій просила виправити допущену помилку в реєстрі актів цивільного стану. На підтвердження своїх слів позивачка надала свідоцтво про народження від 23.11.1998 року, серія НОМЕР_1 , в якому зазначено що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та дублікат медичного свідоцтва ОСОБА_3 № 501/509 виданого Хустською поліклінікою в якому вказується, що 01.09.1998 року в 11.15 год. було народжено хлопчика вагою 3100 грамів. Однак їй було відмовлено посилаючись на ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» оскільки ОСОБА_1 , не є належним заявником.

Вважає, що відмова у внесенні змін в реєстр актів цивільного стану вказує на наявність неузгодженості положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» з деякими іншими законами, зокрема: ст. 1216, ч.1 ст.1223, ст. 1233, ч. 1 ст. 1235 Цивільного кодексу України. Відповідно до вказаних норм Цивільного кодексу України позивачка не може реалізувати своє право на спадкування, оскільки помилковим внесенням змін до реєстру актів цивільного стану ОСОБА_2 , віднесено до осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Згідно "повторного" свідоцтва про народження ОСОБА_2 нібито був неповнолітній і отримав право на обов`язкову частку у спадщині, на яку він відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України права не мав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачі відзиву на позовну заяву не подали, в судове засідання не з`явилися, однак від відповідача 1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу, вирішення даної справи залишають на розсуд суду.

Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 22 листопада 2013 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 складено заповіт, зареєстрований в реєстрі № 1537 та який посвідчено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Шкарампота В.Д., на користь своєї сестри ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер і у відповідності до складеного заповіту ОСОБА_1 прийняла 4/6 спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, оскільки у реєстрі актів цивільного стану на час прийняття спадщини в спадкодавця зазначалось дві неповнолітні дитини, які прийняли спадщину за законом у розмірі 2/6 частки, що на думку позивача суперечить фактичним обставинам, оскільки в спадкодавця на день відкриття спадщини була лише одна неповнолітня дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 09.11.2000 року). Друга дитина ОСОБА_2 являвся повнолітнім, оскільки він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 про що виконавчим комітетом Липчанської сільської ради Хустського району Закарпатської області було видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 23.1 1.1998 року та зроблено запис в книзі записів актів цивільного стану за № 62.

В подальшому виконавчий комітет Липчанської сільської ради Хустського району Закарпатської області 30.09.2014 року видав "повторне" свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 , в якому було допущено помилку, де дата народження вказана не 01.09.1998 року а 03.12.1998 року.

Позивачка, з метою виправлення допущеної помилки та реалізації і захисту своїх прав звернулась із заявою до Хустського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, в якій просила виправити допущену помилку в реєстрі актів цивільного стану.

На підтвердження своїх слів позивачка надала свідоцтво про народження від 23.11.1998 року, серія НОМЕР_1 , в якому зазначено що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та дублікат медичного свідоцтва ОСОБА_3 № 501/509 виданого Хустською поліклінікою, в якому вказується, що 01.09.1998 року в 11.15 год. було народжено хлопчика вагою 3100 грамів. Однак, їй було відмовлено посилаючись на ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», що ОСОБА_1 , не являється належним заявником.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, регулює Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011р. №96/5 (далі - Правила).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації, відповідно до вказаного Закону, підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема, проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 9 цього Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.6 Правил, разом із заявою про внесення змін до актового запису заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні, інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Інші документи - це паспорт або паспортний документ (документ, що посвідчує особу), свідоцтво (а) про реєстрацію акта (ів) цивільного стану, тобто документи, які підтверджують родинні стосунки у відповідності до норм п.п. 2.1., 2.5 Правил.

Відповідно до п. 2.7 Правил, на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом ДРАЦС додаються до матеріалів справи повні витяги з державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому.

В той же час відповідно до пункту 2. 15. 9 Правил, висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручування, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

В силу п.1.7. Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Відповідно до свідоцтва про народження від 23.11.1998 року, серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, відповідно до дубліката медичного свідоцтва № 501/509 виданого Хустською поліклінікою, також підтверджено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що відмова відповідача від внесення змін в реєстр актів цивільного стану вказує на наявність неузгодженості положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» з деякими іншими законами, зокрема: ст. 1216, ч.1 ст.1223, ст. 1233, ч. 1 ст. 1235 ЦК України, в яких визначено, що спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Суд звертає увагу, що відповідно до вказаного, позивачка не може повною мірою реалізувати своє право на спадкування, оскільки помилковим внесенням змін до реєстру актів цивільного стану ОСОБА_2 , віднесено до осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до "повторного" свідоцтва про народження ОСОБА_2 , нібито був неповнолітній і отримав право на обов`язкову частку у спадщині, на яку останній згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України права не мав.

Вказаний висновок також міститься в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суд України «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв`язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану» від 29 вересня 2016 року № 12, в якій вказується неузгодженість Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільною стану» з положеннями інших законів, і положення якого не дають особам можливості реалізації своїх прав передбачених в законодавстві, де зазначено, що суди правильно вирішують спори задовольняючи позовні вимоги у зазначених справах, оскільки така неузгодженість не усунута законодавцем.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідно до вказаних вище документів, дата народження ОСОБА_2 саме 01.09.1998 року, а тому слід зобов`язати Хустський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області внести відповідні зміни в реєстрі актів цивільного стану та змінити дату дня народження ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Позовна вимога про зобов`язання видати саме позивачці виправлене свідоцтво про народження ОСОБА_2 не містить належного обґрунтування, у тому числі й підстав для задоволення такої.

Крім того, суд звертає увагу, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функцій, які відносяться до виключної компетенції органів Державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини (відзив проти позову відповідач суду не надав), суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 205, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Хустського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області про внесення змін до актового запису про народження дитини - задовольнити частково.

Зобов`язати Хустський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області внести відповідні зміни в реєстрі актів цивільного стану та змінити дату дня народження ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяП.П. Микуляк