Справа № 460/402/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7345/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.,

представника позивача Гуль Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі № 460/402/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнівський спецкар`єр» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Комшелюк Т.О. в м. Рівному Рівненської області 15.05.2019 року, згідно з протоколом судового засідання 11:34 год., повний текст судового рішення складено 21.05.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Рокитнівський спецкар`єр» (далі також підприємство, ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС, відповідач), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО), пені в розмірі 1944840,01 грн., з якого 1798822,05 грн. штрафні (фінансові) санкції та 146 017,96 грн. пені.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 01 листопада 2018 року № в частині визначення штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 1798822 (один мільйон сімсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 05 копійок.

В задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 01 листопада 2018 року № в частині визначення суми пені в розмірі 146017 (сто сорок шість тисяч сімнадцять) гривень 96 копійок відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року скасувати в частині задоволення вимог позивача та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що здійснено сплату самостійно нарахованого ним як податковим агентом ПДФО з порушенням строків, визначених Податковим кодексом України (далі ПК України), оскільки та сплата проведена після виплати нарахованого раніше доходу. Тому суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних відносин положення ст. 127 ПК України.

Відповідач надав суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наголосила на тому, що ПДФО сплачений підприємством одночасно з виплатою нарахованої в попередній період заробітної плати, що підтверджується матеріалами справи. Доказів сплати ПДФО після такої виплати податковим органом не надано і в акті перевірки не зафіксовано.

Апелянт явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заявлене відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечення явки представника судом, проведення судового засідання в режимі відеоконференції відхилено і на підставі частини другої статті 313Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) продовжено розгляд справи за відстуності представника відповідача.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у період з 10.09.2018 по 05.10.2018 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області на підставі наказу від 30.08.2018 року № 2249 та плану-графіку проведення документальних перевірок на 2018 рік, направлень № 1730/17-00-14-01, № 1731/17-00-14-01, № 1731/17-00-14-01, №1 733/17-00-14-01, № 1734/17-00-14-01, № 1735/17-00-14-01 від 07.09.2018 була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства період з 01.04.2016 по 30.06.2018 року.

12 жовтня 2018 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області був складений акт про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства період з 01.04.2016 по 30.06.2018, № 2120/17-00-14-01/03443838.

Висновками акту перевірки встановлено порушення: пп. 14.1.180, пп. 14.1.156, пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 31.1 ст. 31, п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171 та пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: не сплата (не перерахування) до бюджету податковим агентом ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» сум належного до сплати ПДФО після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п. 168.1 ст. 168 ПК України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб за період з 01.04.2016 року по 30.06.2018 року на загальну суму 2693009,88грн; неподання податковим агентом ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» платіжних доручень належного до сплати ПДФО за граничними термінами сплати до бюджету, передбаченими п. 168.1 ст. 168 ПК України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб за період з 01.04.2016 року по 30.06.2018 року на загальну суму 2693009,88грн.

Позивачем подавались заперечення на акт перевірки № 2120/17-00-14-01/03443838 до ГУ ДФС у Рівненській області.

30.10.2018 року за результатами розгляду заперечень, висновки акту перевірки № 2120/17-00-14-01/03443838 залишено без змін.

01.11.2018 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з ПДФО, пені в розмірі 1944840,01грн, у т.ч. 1798822,05 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 146017,96грн пені.

Позивачем оскаржувалось дане податкове повідомлення-рішення в порядку адміністративного оскарження до ДФС України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 10.01.2019 року № 112216/99-99-11-05-01-25 скаргу ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 01.11.2018 року № без змін.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр», як податковий агент з ПДФО, за несвоєчасне перерахування податку до бюджету, повинен нести відповідальність у межах ст. 126 ПК України. Податковим органом змінено підстави застосування штрафних санкцій та визначено грошове зобов`язання платника податків на підставі ч. 1 п. 127.1 статті 127 ПК України, що не відповідає складу встановленого правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з п. 54.2. ст. 54 ПК УВкраїни грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Підпунктом 168.1.1 та 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у статті 167 цього Кодексу. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Платник податків, відповідно до п.57.1 ст. 57 ПК України, зобов`язаний самостійно сплатити визначену ним суму податкового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим кодексом для подання податкової декларації.

Податкові декларації подаються за базовий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з вимогами п. 171.2 ст.171 ПК України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів є податковий агент.

Відповідно до пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

З матеріалів справи встановлено, що станом на 30.06.2018 ПДФО сплачений позивачем в повному обсязі, а тому покликання відповідача на неперерахування до бюджету належного до сплати ПДФО за спірний період є безпідставними.

Щодо нарахування ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» штрафних санкцій в сумі 1798822,05грн згідно податкового повідомлення-рішення від 01.11.2018 року № , апеляційний суд зазначає наступне.

Податковим органом штраф у розмірах 25%, 50%, 75% застосовано на підставі пункту 127.1 статті 127 ПК України, яка встановлює відповідальність за ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Актом перевірки встановлено несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб, що доводить порушення прострочення встановленого строку сплати податку з доходів фізичних осіб та відповідає складу порушення, передбаченому статтею 126 ПК України.

Відповідно до частини першої пункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Апеляційним судом встановлено, що контролюючий орган не виявив ненарахування, не утримання та/або несплату податковим агентом податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків та приходить до висновку, що податковий орган виявив вчинення позивачем правопорушення, склад якого відповідає складу правопорушення, передбаченого статтею 126 ПК України, проте застосував штраф за правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 127 цього кодексу.

З огляду на зазначене, відсутність правових підстав для застосування до визначеного статтею 126 ПК України правопорушення штрафних санкцій, встановлених статтею 127 цього Кодексу, обумовлює наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині застосування штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 813/1632/16.

Щодо застосування підвищених розмірів штрафів у разі повторного виявлення податкових порушень згідно зі статтею 127 ПК України апеляційний суд зазначає наступне.

Головним управлінням ДФС у Рівненській області було проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 за результатами якої складений акт № 207/17-00-14-01/03443838 від 05.09.2016.

Вказаним актом встановлено аналогічні порушення за період з 01.01.2013 по 30.03.2016 року.

На підставі акту перевірки від 05.09.2016 року № 207/17-00-14-01/03443838 Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.09.2016 року № про визначення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з ПДФО, пені у розмірі 236955,90грн основного зобов`язання, 869488,33грн. штрафних (фінансових) санкцій та 45416,03грн пені. Дані штрафні санкції застосовано на підставі ст. 127 ПК України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 19.09.2016 року № в частині визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 236955,90грн за податковим зобов`язанням та 869488,33грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). В задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 року зазначене рішення суду залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що судом встановлено, що мав місце факт несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб за спірний період. Даний факт був визнаний позивачем та пояснюється відсутністю достатніх коштів у товариства.

З урахуванням зазначених обставин Рівненський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що позивач, як податковий агент з податку на доходи фізичних осіб, за несвоєчасне перерахування податку до бюджету, повинен нести відповідальність у межах ст.126 ПК України, а не ст. 127 ПК України.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що застосування штрафу в більшому розмірі можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксовано в акті перевірки та, як наслідок, у податковому повідомленні-рішенні.

Проте, відповідачем не було зафіксовано факту повторного протягом 1095 днів неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, як і не було надано доказів прийняття податкових повідомлень-рішень, якими позивачу були б збільшені суми грошового зобов`язання двічі, тричі протягом року, що передували прийняттю оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 805/3649/17-а.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що висновки, сформовані судом першої інстанції є підставними та обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (№ 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі № 460/402/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 22.08.2019