Справа № 440/4434/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 р.Справа № 440/4434/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Сич С.С., м. Полтава) від 13.03.2019 року (повний текст складено 25.03.2019 р.) по справі № 440/4434/18

за позовом Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт"

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування пункту 1 припис,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДП "Полтавське управління геофізичних робіт", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати пункт 1 припису про усунення виявлених порушень № ПЛ1667/169/АВ/П від 29.08.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що підставою для винесення оскаржуваного припису є акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ПЛ1667/169/АВ від 20.08.2018 р. Позивач вважає помилковими та необґрунтованими висновки акту інспекційного відвідування № ПЛ1667/169/АВ від 20.08.2018 р. про порушення позивачем вимог пункту 5.1 розділу V "Соціальні гарантії, пільги і компенсації" колективного договору в частині виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, та вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню припис Управління Держпраці у Полтавській області про усунення виявлених порушень № ПЛ 1667/169/АВ/П від 29.08.2018 р., посилаючись на те, що висновок про існування порушення не ґрунтується на фактичних обставинах, є надуманим та хибним, оскільки здійснений без системного аналізу положень Колективного договору та фактичних обставин справи.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 року по справі № 440/4434/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 07.08.2018 р. № 132П "Про проведення заходів державного контролю" на підставі Порядку здійснення державного контрою за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" наказано посадовим особам Управління провести інспекційне відвідування, зокрема, ДП "ПУГР" щодо відповідності вимогам законодавства про працю у зв`язку з надходженням звернення гр. ОСОБА_1 (головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Шувакіна О.М. ) (пункт 1 наказу) (а.с. 69-70).

На підставі вказаного наказу першим заступником начальника Управління Держпраці в Полтавській області О. Масленко видано головному державному інспектору Шувакіній Ользі Миколаївні направлення на проведення заходу державного контролю на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, оплати праці, робочого часу та часу відпочинку у ДП "ПУГР" від 07.08.2018 р. №1362, яке вручено представнику позивача ОСОБА_3 , про що наявна відмітка на примірнику направлення, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 68).

У термін з 07.08.2018 р. по 20.08.2018 р. інспектором праці Шувакіною О .М. проведено інспекційне відвідування ДП "ПУГР", за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ПЛ1667/169/АВ від 20.08.2018 р. (а.с. 74-82). Вказаний акт перевірки підписаний тимчасово виконуючою обов`язки директора ОСОБА_3 , із зазначенням, що заперечення будуть надані протягом 3 робочих днів, та примірник вказаного акту отримано представником позивача 20.08.2018 р., що підтверджується відміткою та підписом про отримання у примірнику акту, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 82).

У акті зафіксовано порушення позивачем, зокрема, пункту 5.1 розділу V "Соціальні гарантії, пільги і компенсації" колективного договору, яке полягає у наступному: в пункті 5.1 розділу V "Соціальні гарантії, пільги і компенсації" колективного договору ДП "ПУГР" на 2016 рік, (повідомна реєстрація Управління соціального розвитку виконавчого комітету Полтавської міської ради реєстровий номер 104 від 25.04.2016) визначено: "При наданні щорічної відпустки працівнику (для працюючих за сумісництвом тільки працівникам польових партій) нараховується матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 2 посадових окладів чи тарифної ставки, крім порушників трудової і виробничої дисципліни, за рішенням спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету. Пунктом 5.15 колективного договору визначено: "в разі виділення суми коштів по переліку розділу 5 виходити з фінансової можливості підприємства і відсутності заборгованості з заробітної плати". В ході інспекційного відвідування адміністрацією підприємства надано наказ від 20.03.2017 №40-в "Про відстрочення сплати виплат на оздоровлення", яким визначено: "відстрочити виплати матеріальної допомоги на оздоровлення працівників, що будуть йти в щорічну відпустку (пункт 1); проводити виплати матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам по мірі покращення фінансового стану підприємства". Графіком відпусток на 2018 рік надання ОСОБА_1 щорічної відпустки передбачено в травні 2018 року. Наказом від 23.04.2018 р. № 23 йому було надано щорічну основну відпустку з 10.05.2018 по 10.06.2018. Наказом від 31.05.2018 №51-в "Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення" передбачено: "Нарахувати та виплатити працівникам підприємства матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічних відпусток за липень 2017 року". ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України 11.06.2018 (наказ від 11.06.2018 №92-к). Наказом від 18.06.2018 №54 визначено "припинити дію наказу № 40-в від 20.03.2017 (п.1), поновити з 18.06.2018 року виплату матеріальної допомоги працівникам підприємства на оздоровлення до щорічних відпусток" (п.2), "нарахувати та виплатити працівникам підприємства матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічних відпусток за серпень 2017 року - травень 2018 року включно" (п. 3). На дату проведення інспекційного відвідування документи, що засвідчували б факт виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення, адміністрацією підприємства не надано. Враховуючи вищевикладене, стосовно ОСОБА_1 порушено вимоги пункту 5.1 розділу V "Соціальні гарантії, пільги і компенсації" колективного договору в частині виплати матеріальної допомоги на оздоровлення.

Позивачем 22.09.2018 р. подано заперечення проти акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ПЛ1667/169/АВ від 20.08.2018 р. (вх. № 9855/01-12 від 22.08.2018 р.) (а.с. 34-36).

В подальшому, 29.08.2018 р. інспектором праці Шувакіною О.М. винесено припис про усунення виявлених порушень № ПЛ1667/169/АВ/П, яким зобов`язано тимчасово виконуючу обов`язки директора ДП "ПУГР" ОСОБА_3 усунути виявлені порушення у строк до 29.09.2018 р.

Позивач не погодився з пунктом 1 припису Управління Держпраці у Полтавській області про усунення виявлених порушень № ПЛ1667/169/АВ/П від 29.08.2018 р., у зв`язку з чим звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що пункт 1 припису про усунення виявлених порушень № ПЛ1667/169/АВ/П від 29.08.2018 р., прийнятий відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України, та обґрунтовано.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що з аналізу тексту Припису вбачається, що дослідження фактичних обставин інспектором здійснювалось вибірково, зокрема, у висновку акцентовано увагу на п. 3 наказу 18.06.2018 № 54-в, в якому зазначено про те, що нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічних відпусток за серпень 2017 року - травень 2018 року включно, необхідно здійснити саме працівникам підприємства. Станом на дату прийняття рішення про виплату працівникам ДП «ПУГР» матеріальної допомоги на оздоровлення від 18.06.2018 р., ОСОБА_1 не перебував у трудових правовідносинах з ДП «ПУГР», оскільки відповідно до наказу № 92-к від 11.06.2018 був звільнений згодою сторін, згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Також, апелянт вказав, що колективний договір регулює взаємовідносини між адміністрацією підприємства та всіх без винятку працівників (п. 1.1., 1.3. Колективного договору). Трудовий договір з вказаним працівником було припинено 11.06.2018 р., а отже, і зобов`язання по відношенню до колишнього працівника виникати не можуть.

Оскільки, станом на дату прийняття наказу від 18.06.2018 р. № 54-в та рішення спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету, ОСОБА_1 не був працівником ДП «ПУГР», а, відповідно, станом на цю дату дія Колективного договору на нього не розповсюджувалась, відсутні будь-які підстави для нарахування і виплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення.

На підставі цього, апелянт вважає, що п. 1 припису про усунення виявлених порушень № ПЛ1667/169/АВ/П від 29.08.2018 р. є неправомірним та підлягає скасуванню.

З приводу наведених вище доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що розділом V Колективного договору на 2016 рік між адміністрацією та профспілковим комітетом Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" (реєстровий номер 104 від 25.05.2016 р.) визначено соціальні гарантії, пільги і компенсації.

Відповідно до п. 5.1 Колективного договору, при наданні щорічної відпустки працівнику (для працюючих за сумісництвом тільки працівникам польових партій) нараховується матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 2-х посадових окладів чи тарифної ставки, крім порушників трудової і виробничої дисципліни, за рішенням спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету. В разі розподілу відпустки на частини (не менше 14 днів) матеріальна допомога на оздоровлення виплачується рівними частинами. Ця допомога виплачується одночасно з виплатою заробітної плати і відпускних.

Також, судовим розглядом встановлено, що у зв`язку зі скрутним матеріальним положенням на підприємстві позивача виплати матеріальної допомоги на оздоровлення було тимчасово призупинено відповідно до наказу від 20.03.2017 р. № 40-в.

Наказом Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" про надання відпустки № 23 від 23.04.2018 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за період роботи з 12.05.2017 р. по 12.05.2018 р. на 31 календарний день з 10.05.2018 р. по 10.06.2018 р. (а.с. 87) на підставі заяви ОСОБА_1 від 23.04.2018 р. (а.с. 88) та згідно графіка відпусток працівників Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" на 2018 рік (а.с. 92).

Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення проведена не була, у зв`язку з дією наказу від 20.03.2017 р. № 40-в.

Наказом ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" про припинення трудового договору № 92-к від 11.06.2018 р. ОСОБА_1 , машиніста 4 р. комплексної радіо-електрокаротажної партії № 4, звільнено за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 11.06.2018 р. (а.с. 51). При здійсненні розрахунку при звільненні ОСОБА_1 також не було нараховано та виплачено матеріальної допомоги на оздоровлення, у зв`язку з дією наказу від 20.03.2017 р. № 40-в.

Разом з тим, дія наказу від 20.03.2017 р. № 40-в була припинена наказом від 18.06.2018 р. № 54-в, де зазначалося, про нарахування і виплату працівникам підприємства, які перебували у відпустці у період протягом серпня 2017 року - травня 2018 року матеріальної допомоги на оздоровлення.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 після звільнення з підприємства звертався до позивача із заявою від 10.07.2018 р. із проханням виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення, яку відповідно до умов колективного договору повинен був отримати (а.с. 73), але позивач надав відповідь листом № 03-317 від 18.06.2018 р., яким повідомив ОСОБА_1 про те, що оскільки на дату звернення він не перебуває у трудових відносинах з підприємством, відсутні будь-які підстави для прийняття рішення та здійснення виплат, передбачених колективним договором для працівників підприємства (а.с. 72).

З наведеного вище вбачається, що єдиною підставою, з якою позивач пов`язує неправомірність висновків контролюючого органу щодо необхідності нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення є те, що ця допомога не була виплачена, оскільки на час таких виплат вказана особа звільнилася з підприємства позивача.

Колегія суддів зазначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 2 Закону України "Про оплату праці" визначає структуру заробітної плати, згідно якої основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оплату праці" форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст. 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Як зазначалося вище, колективним договором ДП Полтавське управління геофізичних робіт" було передбачено право працівників цього підприємства при отриманні щорічної відпустки на нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. На момент отримання ОСОБА_1 відпустки на період з 10.05.2018 р. по 10.06.2018 р. ця особа була працівником підприємства позивача, але виплата матеріальної допомоги йому проведена не була, оскільки на підприємстві діяв наказ від 20.03.2017 р. № 40-в про відстрочення таких виплат до покращення матеріального стану господарюючого суб`єкта.

Колегія суддів зазначає, що відстрочення виплати матеріальної допомоги не є свідченням того, що особа, яка має право на її отримання втрачає таке право під час дії відповідного наказу, оскільки цим наказом лише відтерміновується у часі виплата працівнику відповідної допомоги, право на отримання якої ним вже набуте та зберігається за ним до моменту усунення обставин, що стали підставою для видання відповідного наказу. Такі обставини відпали у зв`язку з виданням наказу від 18.06.2018 р. № 54-в, яким був скасований від 20.03.2017 р. № 40-в. Цим же наказом визначено нарахувати та виплатити працівникам підприємства, які перебували у відпустці у період протягом серпня 2017 року - травня 2018 року матеріальної допомоги на оздоровлення.

З наведеного вбачається, що від 18.06.2018 р. № 54-в фактично відновлено право працівників, які перебували у відпустці у період протягом серпня 2017 року - травня 2018 року на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. До таких працівників підприємства позивача відносився і ОСОБА_1 , який був працівником підприємства позивача, зокрема, і у період з 10.05.2018 р. по 10.06.2018 р. Звільнення особи з підприємства жодним чином не позбавляє його права на отримання допомоги, яку він набув перебуваючи у трудових відносинах з підприємством позивача, а тому твердження апелянта про те, що звільнення особи позбавляє її права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, є безпідставними. За цих же обставин є безпідставними посилання апелянта і на те, що на ОСОБА_1 вже не розповсюджується дія колективного договору після його звільнення, оскільки, як вказувалося судом право на отримання (нарахування та виплату) матеріальної допомоги набуте цією особою під час чинних трудових відносин з роботодавцем та зберігалося за ним до моменту виконання цим роботодавцем взятого на себе зобов`язання.

При цьому, суд першої інстанції правомірно в цьому випадку зазначив про те, що у межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймі законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини" від 02 березня 2005 року заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02 ("Von Maltzan and Others v. Germany"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року в справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 610). Також у Рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

На підставі цього, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що ОСОБА_1 мав всі підстави мати законні очікування на отримання майна - матеріальної допомоги на оздоровлення, однак позивачем не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 таку матеріальну допомогу на оздоровлення за період, коли ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем, чим поставлено ОСОБА_1 у нерівні умови з іншими працівниками підприємства.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 року по справі № 440/4434/18 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 року по справі № 440/4434/18 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 року по справі № 440/4434/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 27.08.2019 року