Справа № 524/4422/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 р.Справа № 524/4422/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Браги Богдана Олеговича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Нестеренко С.Г., м. Кременчук, повний текст складено 26.07.19 року по справі № 524/4422/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Браги Богдана Олеговича

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 з вказаним адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача-інспектора роти№ 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Браги Б.О. від 10 червня 2019 року, серії ДП18 №673861, якою його, позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він, нібито, цього дня, близько 21 год. 30 хв. у м. Кременчуці по вул. В. Пугачова, 4 керував транспортним засобом TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 та не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п.п. 2.1 «б», «ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Посилався на те, що постанова була ухвалена цим відповідачем з порушенням норм права, зокрема внаслідок того, що підстав для зупинки транспортного засобу, яким він керував не було, порушення правил дорожнього руху не вчиняв, розгляд справи про адміністративне правопорушення не відбувався, постанова була складена за вчинення нібито іншого проступку ніж той, який було названо причиною зупинки.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.07.2019р. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову інспектора роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Браги Богдана Олеговича від 10 червня 2019 року, серії ДП18 №673861, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП направлено на новий розгляд до Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції інспектором роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Брага Богданом Олеговичем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що жодних доказів, в порядку ст. 268 КУпАП. на підтвердження дотримання Правил дорожнього руху позивач на місці розгляду справи не надав.Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було з`ясовано всі фактичні обставини, враховано усні пояснення особи. які відповідно до ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, встановлено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та правомірно винесено постанову серії ДП18 №673861 за чі ст. 126 КУпАП. Постанову оголошено в присутності водія негайно після розгляду справи та надано її копію. Також зазначає, що за порушення п.п. 19.1 «а» ГІДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП. позивач до адміністративної відповідальності не притягувався. Посилається на висновки Верховного Суду від 17.05.2018 року по справі № 753/4366/17 та по справі № 536/583/17. Враховуючи викладені обставини просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.07.2019 року по справі №524/4422/19 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Прийняти нову постанову у справі, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Браги Богдана Олеговича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Окрім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 15.08.2019р. (а.с. 60).

Відповідач повідомлений на електронну адресу, яки містяться а матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою відповідача - інспектора роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Браги Богдана Олеговича від 10 червня 2019 року, серії ДП18 №673861, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він, як зазначено у постанові, цього дня, близько 21 год. 30 хв. у м. Кременчуці по вул. В. Пугачова, 4 керував транспортним засобом TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 та не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п.п. 2.1 «б», «ґ» ПДР України.

Постанова була складена на бланку типографського способу виготовлення (друку) шляхом заповнення відповідних граф відповідачем за допомогою кулькової ручки, копія якої була одразу вручена позивачеві.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржувана постанова прийнята із порушенням норм процедури розгляду визначених КУпАП, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість винесеної постанови, та наявності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), Законом України «Про автомобільні дороги», який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено у п. 2.4«а» ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1. У зв`язку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію» повноваження працівників міліції передані поліцейським.

Згідно з п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

ПДР України встановлено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

У п. 2.1 "б" ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

У п. 2.1«ґ» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху зокрема за відсутність або ненадання полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка).

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови слугувало порушення ним приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме через відсутність реєстраційного документа та поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.21.2 ст.21 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється зокрема Відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Отже, виходячи з зазначеного, перевірка у особи наявності полісу цивільно-правової відповідальності може бути здійснена за умови виявлення працівниками Національної поліції порушення такою особою правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису…

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Як вбачається з апеляційної скарги та відзиву на позов нагрудною камерою інспектора поліції зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Диск з даним відеозаписом було надано відповідачем до суду першої інстанції.

Як вбачається з відеозапису наданого відповідачем та позовної заяви та що не заперечується відповідачем в відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, автомобіль під керуванням позивача було зупинений з наступним поясненням причини зупинки - керування транспортним засобом без ввімкнення у темну пору доби фар ближнього світла.

Надалі, відповідач вимагав від позивача надати документи на право керування автомобілем та страховий поліс, яка залишилася без виконання зі сторони позивача.

Відповідачем, не отримавши документи від позивача, складено постанову про накладення адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, тобто за порушення вимог п. п. "б", "ґ" 2.1 ПДР України, а саме не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Дослідивши надай відеозапис з нагрудної камери, колегія суддів зазначає, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача було порушення ним ст. 122 КупАП, а саме керування транспортним засобом без ввімкнення у темну пору доби фар ближнього світла.

Проте з даного відеозапису з нагрудної камери поліцейського факт порушення ПДР не зафіксований.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за порушення п.п. 19.1 «а» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП позивач до адміністративної відповідальності не притягувався.

Визнання позивачем порушення з наданого відеозапису також не вбачається.

З відеозапису вбачається лише те, що позивач скоєння ним порушення ч. 2 ст. 122 КупАП заперечує, та зазначає, що зупинку його транспортного засобу було здійснено не законно, тому надавати реєстраційний документ та поліс обов`язкового страхування він не повинен.

Також позивач просив ознайомити його з відеозаписом на якому зафіксовано скоєне ним порушення, проте з наданого відео не вбачається що Інспектор роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Брага Богдана Олегович ознайомив позивача з даним відео.

Отже, суду не надано достовірних доказів про те, що позивач взагалі вчиняв порушення ПДР.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачем було порушено вимоги ПДР, чи були інші підстави для зупинки транспортного засобу, що в подальшому стало підставою для перевірки документів позивача та притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У позовній заяві ОСОБА_1 факт вчинення порушення ПДР не визнає.

Враховуючи наведене, відсутність доказів порушення позивачем вимоги ПДР, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування .

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вимога пред`явити договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є необґрунтованим, оскільки у відповідача були відсутні підстави для зупинки позивача, а відповідно і підстави для перевірки наявності у нього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17.

Щодо посилань відповідача на те, що позивач не заперечує факт скоєння ним порушення, та фактично його визнає колегія суддів зазначає наступне.

З наданого відповідачем відеозапису не вбачається факт визнання позивачем вчинення ним правопорушення.

При цьому колегія суддів зазначає, що відсутність заперечень не є тотожним з визнанням факту вчинення правопорушення, фактичних обставин його вчинення.

Крім того, колегія суддів, зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 10 червня 2019 року, серії ДП18 №673861 посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надані відповідачем відеофайли від 10.06.2019р. не можуть вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Суд звертає увагу на те, що саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 24.01.2019р. у справі № 428/2769/17.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в постанові про накладення адміністративного стягнення від 10.06.2019 року в графі «До постанови додається» не зазначено про наявність відеозапису.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Верховного суду по справі № 536/583/17 від 14.02.2018р., від 17.05.2018р. по справі № 753/4366/17 колегія суддів до уваги не приймає.

Дані рішення Верховного суду не стосуються випадків коли відсутні докази вчинення самого правопорушення, а стосуються лише процедурних питань, а в даному випадку підставою прийняття рішення судом першої та апеляційної інстанції є відсутність доказів вчинення правопорушення.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана постанова інспектора роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Браги Б.О. від 10 червня 2019 року, серії ДП18 №673861 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, є незаконною, з огляду на що підлягає скасуванню.

Стосовно висновків суду першої інстанції про направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП колегія суддів зазначає наступне.

Апеляційна скарга відповідача, доводів з приводу не правомірності прийняття судом першої інстанції в цій частині не містить, а позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржене.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В той же час, відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у ході розгляду справи не довів, що у спірних відносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.07.2019 року по справі № 524/4422/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош