Справа № 420/513/19
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 серпня 2019 року

Київ

справа №420/513/19

адміністративне провадження №К/9901/23574/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі №420/513/19 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 21 травня 2018 року по 4 січня 2019 рік з урахуванням посадових окладів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2018 року визнано протиправними та скасовано наказ Одеської митниці ДФС №41-о від 22 січня 2018 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС; зобов`язано стягнути з Одеської митниці ДФС на користь позивача середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22 січня 2018 року по 21 травня 2018 рік у сумі 35 849,60 грн. Також, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС з 22 січня 2018 року та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 9 410, 58 грн.

Позивач зазначає, що на час звернення до суду з вказаним позовом, відповідачем не виконано рішення судів по яким допущено негайне виконання, що грубо порушує його права.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано стягнути з Одеської митниці ДФС середній заробіток за час затримки виконання рішення у сумі 70 802, 96 грн.(сімдесят тисяч вісімсот дві гривні 96 копійку) за період з 21 травня 2018 року по 04 січня 2019 року (на підставі довідки № 90 від 20.03.2018 року) з вирахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.

У поданій касаційній скарзі відповідач з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Однак, пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Заявлені позивачем позовні вимоги у цій справі дають підстави для висновку про те, що спір виник у відносинах з приводу проходження позивачем публічної служби.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги позивача поновлено на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС. Він не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону № 1700-VII, а відтак ця справа належить до справ незначної складності.

Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Посилання Верховного Суду на застосування критеріїв незначної складності, як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Азюковська проти України», не є порушенням права особи на доступ до суду в контексті вимог статті 6 (1) Конвенції, оскільки умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства, можуть бути суворіші ніж для звичайної заяви.

У касаційній скарзі за зверненням Одеською митницею ДФС не продемонстровано наявності виключних обставин, які за положенням пункту 2 частини першої статті 328 КАС України можуть вимагати касаційного розгляду справи.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Одеської митниці Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі №420/513/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду