Справа № 431/3638/19
Суддя: Логвіненко Т. Г.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 431/3637/19
Провадження 2-а/431/42/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Старобільський районний суд Луганської області у складі

судді Логвіненко Т.Г.,

за участю секретаря Гапотченко І.О.,

розглянувши в приміщенні Старобільського районного суду в м. Старобільськ в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора прикордонного контролю І категорії Приходько Сергія Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася із адміністративним позовом до інспектора прикордонного контролю І категорії Приходько С.М. про скасування постанови від 28 травня 2019 рок № 002294 про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову посилається на те, що 28 травня 2019 року відповідачем винесено постанову про накладення на неї адмінстративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гри., за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, а саме, за перетинання нею державного кордону України з тимчасово-окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово-непрацюючий пункт пропуску «Довжанський». Вважає дану постанову протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки на теперішній час Кабінетом Міністрів України не визначено порядку в`їзду осіб на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду

осіб, а діюча постанова Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року №

367 затверджує порядок перетину кордону вільної економічної зони «Крим». Не враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність. Його пояснення щодо відсутності в діях складу правопорушення були проігноровані, не було повідомлено про право на захист. Зазначає, що їй було с початку відмовлено надати навіть

копію вказаної постанови. На підставі викладеного позивач просила суд скасувати вказану постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримала свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначив, що дії ОСОБА_1 по виїзду з тимчасово окупованої території Луганської області до Російської Федерації є протиправними, адже порушують порядок встановлений ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного Суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Де зокрема передбачено правило, за яким в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. З метою забезпечення громадської безпеки окремим рішенням КМУ від 05.06.2014 року (витяг з протоколу № 35) через державний кордон між Україною і Російською Федерацією, було припинено пропуск через пункт пропуску Довжанський Луганської області. Відповідальність за наведене правопорушення передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. На підставі чого просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення від 28 травня 2019 року, ОСОБА_1 перетинала державний кордон України з тимчасово-окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово-непрацюючий пункт пропуску «Довжанський» та скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Відповідальність за наведене правопорушення передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Зокрема, за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї передбачена відповідальність у вигляді штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і т.д.

Згідно ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно п.п. 6 п. 3 розділу II Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення затвердженої наказом МВС України від 08.09.2013 року № 898, інспектор мав право розглядати справу про адміністративне правопорушення та накладати адміністративне стягнення.

Враховуючи отримані письмові пояснення ОСОБА_1 та керуючись положеннями ст. 258 КУпАП, інспектором, як старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску, тобто повноваженою особою, було складено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2017 року, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Згідно Розпорядження КМ України «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон України» №424-р від 15.04.2014 року визначено перелік пунктів пропуску та пунктів контролю, які підлягають тимчасовому закриттю.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», п.44. Постанови КМ України №367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» від 04.06.2015 р., за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї, особи притягуються до відповідальності згідно із законом.

Згідно ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Отже, факт вчинення позивачем порушення ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного Суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», відповідальність за що передбачена ст. 204-2 КУпАП, є доведеним.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перетинала державний кордон України з тимчасово-окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово-непрацюючий пункт пропуску «Довжанський» та скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Таким чином, суд вважає, що дії інспектора прикордонного контролю І категорії Приходько С.М. у справі про адміністративне правопорушення відповідають вимогам закону і підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не вбачається.

Однак, відповідно до п.4 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до вимог ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Стосовно малозначності вчиненого адміністративного правопорушення слід зазначити, що відповідно до статті 22КУпАП ця обставина може бути підставою для звільнення порушника від адміністративної відповідальності. При цьому в КУпАП відсутні визначення поняття "малозначність правопорушення" та його ознаки.

Міністерство Юстиції України в листі від 06.03.2018№ 8887/4408-33-18/11.2.2 пояснює, що чинними нормами КУпАП не визначається поняття малозначності вчиненого правопорушення та виключного переліку діянь, які можуть вважатися малозначними. Орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи.

Суд враховує, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, скоєне нею адміністративне правопорушення не спричинило жодних тяжких наслідків для суспільства, на права та обов`язки інших осіб не вплинуло. Тому, суд вважає можливим визнати діяння ОСОБА_1 малозначними.

Враховуючи вищевикладене, суд застосовує положення ст.22 КУпАП і вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 242-246, п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України, ст. 22 КУпАП, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора прикордонного контролю І категорії Приходько Сергія Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення від 28 травня 2019 року № 002294 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - змінити.

Змінити захід стягнення за постановою по справі про адміністративне правопорушення від 28 травня 2019 року № 002294 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

На підставі ст.22 КУпАП ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, обмежившись їй усним зауваженням, та провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - закрити.

Рішення суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Старобільський районний суд Луганської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення апеляційною інстанцією.

Суддя Т.Г. Логвіненко