Справа № 580/1509/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гарань С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року Справа № 580/1509/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Пилипенко О.Є., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі

за позовом публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго»

до Головного управління Державної фіскальної служби

у Черкаській області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи.

Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень від 21.03.2019 р. № , від 05.04.2019 р. № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року адміністративний позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував правові висновки Верховного Суду, викладені в аналогічній справі, та виходив з того, що справа про банкрутство позивача порушена до набрання чинності Законом 2343-XII у новій редакції, а тому застосуванню підлягає зазначений Закон саме в редакції до 19.01.2013 р., що унеможливлює застосування до позивача штрафних санкцій та пені.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, наполягаючи на тому, що ЄСВ підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, що зупинення виконання вимог та припинення заходів, спрямованих на їх виконання, здійснюється лише в тому випадку, коли термін їх виконання настав до дня введення мораторію, а також стверджуючи, що штраф і пеня за несвоєчасне перерахування єдиного внеску, які застосовані до позивача, не є кредиторськими вимогами у розумінні Закону № 2343 і що після порушення провадження у справі про банкрутство дія мораторію на виконання зобов`язань не поширюється.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на правомірності висновків суду та посилаючись в підтвердження своєї позиції на правові висновки Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14 травня 2004 року у справі № 01/1494 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Черкасиобленерго» (ПАТ «Черкасиобленерго» - правонаступник), одночасно із прийняттям якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

21.03.2019 р. ГУ ДФС у Черкаській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 467 663,74 грн. період з 21.09.2017 по 05.03.2019 та нараховано пеню у сумі 80 517,73 грн.

05.04.2019 р. ГУ ДФС у Черкаській області прийнято рішення№ про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 250 279,76 грн. за період з 21.09.2018 р. по 03.04.2019 р. та нараховано пеню у сумі 39 017,63 грн.

Вважаючи зазначені рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 р. № 2343-XII (далі - Закон № 2343-XII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Статтею 10 Закону № 2464-VI встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Статтею 1 Закону № 2343-XII передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно з ч. 4 ст.12 Закону № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 р. № 4212-VІ було внесено зміни до Закону № 2343-XII, зокрема до положень щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 19 Закону № 2343-XII у редакції чинній з 19.01.2013 р., мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється зокрема на вимоги поточних кредиторів.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що з моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошових зобов`язань, так і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли до введення мораторію, а також заходів, спрямованих на забезпечення їх виконання.

Разом з тим, ч. 4 ст. 12 Закону № 2343-XII визначала абсолютну заборону на застосування під час мораторію всіх санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Зміст також заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому санкції за невиконання грошових зобов`язань не нараховуються в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

При цьому, вирішуючи питання про те, в якій редакції має бути застосований Закон № 2343-XII до спірних правовідносин, слід враховувати пункт 1-1 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 р. № 4212-VI, відповідно до якої положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Положення вказаного Закону застосовуються господарськими судами у розгляді справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності, тобто з 19.01.2013 р.

Тож, розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Водночас, правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідації процедури - за його новою редакцією.

У зв`язку зі здійсненням переходу до застосування нової редакції Закону необхідно привести реєстр вимог кредиторів у відповідність до вимог статті 45 Закону в новій редакції і з урахуванням його вимог вирішити питання щодо переобрання представницьких органів кредиторів (зборів кредиторів та комітету кредиторів).

Таким чином, у межах правовідносин, що є спірними в даній справі, постанова Господарського суду про визнання позивача банкрутом відсутня, справа про його банкрутство порушена до набрання чинності Законом 2343-XII в новій редакції, а відтак застосуванню підлягає зазначений Закон в редакції до 19.01.2013 р.

При цьому, боржник повинен виконувати зобов`язання, які виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі № 823/2240/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають обов`язковому врахуванню апеляційним судом при розгляді даної справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а адміністративний позов - задоволенню.

Доводи апелянта про те, що зупинення виконання вимог та припинення заходів, спрямованих на їх виконання, здійснюється лише в тому випадку, коли термін їх виконання настав до дня введення мораторію, а також стверджуючи, що штраф і пеня за несвоєчасне перерахування єдиного внеску, які застосовані до позивача, не є кредиторськими вимогами у розумінні Закону № 2343 і що після порушення провадження у справі про банкрутство дія мораторію на виконання зобов`язань не поширюється, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, наведених вище.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довів.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, проаналізувавши всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року - без змін. Розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 21 серпня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: