Справа № 855/373/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/373/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Ісаєнко Ю.А.

Кучми А.Ю.

За участю секретаря: Борейка Д.Е.

За участю сторін:

Позивача: ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_2 не з`явився

Представника відповідача: Тарасюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Шостого апеляційного адміністративного суду з адміністративний позовом до Центральної виборчої комісії (далі - ЦВК), в якому просили:

- визнати неправомірною та незаконною бездіяльність Центральної виборчої комісії щодо не надання у встановлені строки Верховній Раді України відомостей про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року у об`ємі, необхідному для виконання Верховною Радою України вимог статті 12 закону України «Про Регламент Верховної Ради України»;

- зобов`язати Центральну виборчу комісію невідкладно надати Верховній Раді України відомості про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року у об`ємі, достатньому для виконання Верховною Радою України вимог статті 12 закону України «Про Регламент Верховної Ради України»;

- визнати неправомірним та незаконним застосування Центральною виборчою комісією при здійсненні нею своїх повноважень тексту Конституції України, що не відповідає офіційно оприлюдненому тексту, а відповідає тексту, розміщеному на офіційному веб-сайті Центральної виборчої комісії (https://www.cvk.gov.ua/metod/kultura/npa/);

- зобов`язати Центральну виборчу комісію застосувати при здійсненні нею своїх повноважень текст Конституції України оприлюднений у Відомостях Верховної Ради України від 23 липня 1996 року, № 30, стаття 141 та невідкладно розмістити цей текст Конституції України на своєму офіційному веб-сайті.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що бездіяльність ЦВК щодо не надання відомостей про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року у об`ємі, необхідному для виконання Верховною Радою України вимог статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» є протиправною і такою, що порушує їх особисті конституційні права як складової частини Українського народу здійснювати владу через орган державної влади.

Також, позивачі посилаються на те, що ЦВК, здійснюючи свої повноваження, зокрема, при організації підготовки та проведення позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року, а також при встановленні результатів цих виборів, застосовувала текст Конституції України, який не є оприлюдненим і таким, що не відповідає офіційному тексту Конституції. А це, у свою чергу, дає підстави стверджувати, що ЦВК при організації підготовки та проведення позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року, а також, при встановленні результатів цих виборів, порушила принцип верховенства права та ввела в оману їх, як виборців та інших учасників виборчого процесу

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено на 23 серпня 2019 року о 15 год. 00 хв.

Представник Центральної виборчої комісії до Шостого апеляційного адміністративного суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які приєднано до матеріалів справи.

Позивач - ОСОБА_2 електронною поштою направив до Шостого апеляційного адміністративного суду лист - відповідь № 06/11-40 (141861) від 14 серпня 2019 року, який долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23 серпня 2019 року колегією суддів було задоволено клопотання позивачів про перенесення розгляду справи, з метою забезпечення права позивача - ОСОБА_2 на участь у судовому засіданні. Водночас, у зв`язку із скороченими строками розгляду даної категорії справ, згідно ст. 273 КАС України, оголошено перерву до 20:00 год. 23 серпня 2019 року.

Про дату та час перенесення даної справи, згідно клопотань позивачів, повідомлено позивача ОСОБА_2 телефонограмою; повісткою-повідомленням, яку направлено на електронну адресу позивача, зазначену в позові; повісткою-повідомленням оприлюдненою на веб-порталі Судова влада України; а також, повісткою-повідомленням, розміщеною на офіційному сайті Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Згідно відповіді ОСОБА_2 , надісланою електронною поштою, повістку - повідомлення позивач отримав.

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що відповідачем, в порушення ст. 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», не надано до Апарату Верховної Ради України інформації стосовно місця проживання народних депутатів України, що унеможливлює виконання Верховною Радою України обов`язку надіслання народним депутатам документів, згідно переліку, визначеного Законом. У зв`язку із цим, просив позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні, представник відповідача - Центральної виборчої комісії - Тарасюк Г.В. позов не визнала. Пояснила, що Законом не визначено обов`язку Центральної виборчої комісії надавати вищезазначені відомості щодо місця проживання народних депутатів України Верховній Раді України. На думку представника відповідача, обов`язок забезпечити необхідними документами народних депутатів України Законом покладено саме на Верховну Раду України. Також, представник відповідача зазначила, що виборчі права позивачів не порушено. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, які з`явилися у судове засідання, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_2 12 серпня 2019 року звернувся до Верховної Ради України із запитом на інформацію стосовно виконання Центральною виборчою комісією приписів статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

Листом Першого заступника керівника апарату Верховної Ради України від 13 серпня 2019 року № 12/20-154 (141651) повідомлено ОСОБА_2 про те, що до Апарату Верховної Ради України надійшли від Центральної виборчої комісії відомості про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року. У зазначених відомостях відсутня інформація щодо місця проживання народних депутатів України, яка містить персональні дані. У зв`язку з цим Апарат Верховної Ради України не має можливості виконати частину першу статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» щодо надсилання новообраним народним депутатам України офіційних текстів законодавчих актів та інших офіційних документів відповідно до переліку, встановленого зазначеною статтею Закону.

Також, вказаним листом інформовано позивача, що голови політичних партій та представник народних депутатів України, обраних в одномандатних виборчих округах шляхом самовисування ОСОБА_3 , повідомлені про те, що матеріали, зазначені у статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», будуть вручені новообраним народним депутатам України під час їх реєстрації.

На думку позивачів, у даному випадку, має місце грубе порушення норм Регламенту Верховної Ради України, що ставить під сумнів законність прийняття присяги новообраними народними депутатами України та створить підстави для оскарження в суді таких дій. Такий розвиток подій може призвести до порушення їх права здійснювати владу через новообрану Верховну Раду України.

Тому, позивачі вважають, що бездіяльність ЦВК щодо не надання відомостей про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року у об`ємі, необхідному для виконання ВРУ вимог статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» є протиправною і такою, що порушує їх особисті конституційні права, у зв`язку із чим, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам в межах доводів адміністративного позову, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 статті 77 Конституції України, порядок проведення виборів народних депутатів України встановлюється законом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про вибори народних депутатів України» № 4061-VI від 17.11.2011 р. (далі - Закон № 4061-VI), Законом України «Про Центральну виборчу комісію» від 30.06.2004 р. № 1932-IV (далі - Закон № 1932), (в редакціях, що були чинними на момент виникнення цих правовідносин), та підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на їх виконання.

Згідно статтей 15, 16 Закону України «Про вибори народних депутатів України», вибори депутатів можуть бути черговими, позачерговими, повторними, проміжними. Позачергові вибори депутатів призначаються Президентом України з підстав і в порядку, встановлених Конституцією України.

Позачергові вибори депутатів відбуваються в останню неділю шістдесятиденного строку з дня опублікування Указу Президента України про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України, виданого відповідно до Конституції України.

Указом Президента України від 21 травня 2019 року № 303/2019 було достроково припинено повноваження Верховної Ради України восьмого скликання та призначено позачергові вибори до Верховної Ради України на 21 липня 2019 року.

Так, у статті ст. 38 Конституції України закріплено право громадян брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» № 1932-IV від 30.06.2004 р. (далі - Закон 1932-IV), Комісія є постійно діючим колегіальним державним органом, який діє на підставі Конституції України та законів України і наділений повноваженнями щодо організації підготовки і проведення виборів Президента України, у порядку та в межах, встановлених законами України.

Статтею 2 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» встановлено, що Комісія відповідно до своїх повноважень забезпечує дотримання передбачених Конституцією України та законами України принципів і засад виборчого процесу, реалізацію виборчих прав громадян України. Комісія будує свою діяльність на принципах верховенства права, законності, незалежності, об`єктивності, компетентності, професійності, колегіальності розгляду і вирішення питань, обґрунтованості прийнятих рішень, відкритості і публічності.

Приписи п.1 та п.12 ч.1 статті 19 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» визначають, що Центральна виборча комісія організовує підготовку і проведення виборів народних депутатів України; встановлює результати виборів народних депутатів України та офіційно оприлюднює їх.

Так, 03 серпня 2019 року Центральна виборча комісія склала та оприлюднила Протокол про результати виборів народних депутатів України у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі за результатами проведення позачергових виборів народних депутатів України від 21 липня 2019 року, згідно якого, визначено перелік осіб, які обрані народними депутатами України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про Центральну виборчу комісію», Голова Комісії інформує від імені Комісії Верховну Раду України, Президента України про результати виборів Президента України, народних депутатів України, результати всеукраїнського референдуму.

Стаття 12 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" від 10.02.2010 р. № 1861-VI визначає порядок інформаційного забезпечення новообраних народних депутатів до першої сесії Верховної Ради .

Так, згідно вказаної статті, апарат Верховної Ради не пізніш як через сім днів після офіційного оприлюднення Центральною виборчою комісією результатів виборів надсилає народним депутатам: 1) Конституцію України; 2) текст офіційного оприлюднення Центральною виборчою комісією результатів виборів народних депутатів України; 3) Регламент Верховної Ради України; 4) Закон України "Про статус народного депутата України"; 5) Закон України "Про комітети Верховної Ради України"; 6) закон про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України; 7) Положення про помічника-консультанта народного депутата України; 8) Положення про Апарат Верховної Ради України; 9) список посадових осіб Апарату Верховної Ради та їх службові телефони; 10) довідковий матеріал про обраних народних депутатів, який повинен містити такі дані: прізвище, ім`я та по батькові народного депутата, рік народження, освіта, професія, останнє місце роботи, посада, партійність і належність до політичної партії, поштова адреса та номери телефонів, вказані народним депутатом.

Як зазначалося, на думку позивачів, відповідачем допущено бездіяльність щодо не надання у встановлені строки Верховній Раді України відомостей про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року у об`ємі, необхідному для виконання Верховною Радою України вимог статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

Під час розгляду справи, колегією суддів встановлено, що Перший заступник керівника апарату Верховної Ради України Боднар П.О. звернувся до Голови Центральної виборчої комісії Сліпачук Т.В. з листом №19/6-240 (130240) від 18 липня 2019 року, в якому, з метою забезпечення дотримання вимог статтей 12-15 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України", просив наступного дня після офіційного оприлюднення Центральною виборчою комісією результатів виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року у загальнодержавному окрузі та в одномандатних виборчих округах передати у розпорядження Апарату Верховної Ради України в електронному та паперовому вигляді матеріали: - текст офіційного оприлюднення ЦВК результатів виборів народних депутатів України; довідковий матеріал про обраних народних депутатів України, який повинен містити такі дані: прізвище, ім`я та по батькові народного депутата; дата народження, освіта, професія, останнє місце роботи, посада, партійність, номер у виборчому списку партії або номер округу та регіон, поштова адреса та номери телефонів, вказані народним депутатом (у окремо погодженому форматі); копії облікових карток та фотографії народних депутатів України; біографії народних депутатів України; передвиборчі програми кандидатів у народні депутати України та політичних партій, які перемогли на виборах (а.с.36-37).

На виконання вказаного звернення, відповідач листом № 21-18-7713 від 08.08.2019 року надіслав Першому заступнику керівника апарату Верховної Ради України Боднарю П. О. відповідні матеріали, а саме: - відомості про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року в загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі та в одномандатних виборчих округах (на паперових носіях та в електронному вигляді); фотографії обраних народних депутатів України (в електронному вигляді); - передвиборні програми обраних народних депутатів України та політичних партій, які перемогли на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року (в електронному вигляді) (а.с. 38- 62).

Також, з матеріалів справи вбачається, що листом №21-18/78-93 від 19.08.2019 року відповідачем надіслано Першому заступнику Керівника Апарату Верховної Ради України Слишинському В.І . список народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року,опублікований 07серпня 2019 року в газетах "ГолосУкраїни"(№148(7154) та "Урядовий кур`єр" (№ 149 (6512).

В даному листі повідомлено, що відомості стосовно народного депутата України, обраного в одномандатному виборчому окрузі №210 на позачергових виборах народних депутатів України 21липня 2019 року,буде надіслано після їх офіційного оприлюднення у відповідних офіційних виданнях (а.с. 70-121).

Крім цього, як зазначалося, матеріали справи містять копію листа Першого заступника керівника апарату Верховної Ради України від 13 серпня 2019 року № 12/20-154 (141651), згідно якого, позивача - ОСОБА_2 повідомлено про неможливість виконати частину першу статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» щодо надсилання новообраним народним депутатам України офіційних текстів законодавчих актів та інших офіційних документів відповідно до переліку, встановленого зазначеною статтею Закону, з огляду на те, що у відомостях про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року, що надійшли до апарату Верховної Ради України від Центральної виборчої комісії, відсутня інформація щодо місця проживання народних депутатів України, яка містить персональні дані (а.с 15).

Отже, дослідивши подані відповідачем документи, колегія судів дійшла висновку про те, що Центральною виборчою комісією у строк передбачений Законом № 1932-IV вчинено всі дії щодо інформування Верховної Ради України про результати виборів народних депутатів України та надання матеріалів відносно них.

Таким чином, колегією суддів не встановлено бездіяльності Центральної виборчої комісії щодо не надання у встановлені строки Верховній Раді України відомостей про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року у об`ємі, необхідному для виконання Верховною Радою України вимог статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

Відтак, позовна вимога про визнання неправомірною та незаконною бездіяльність Центральної виборчої комісії щодо не надання у встановлені строки Верховній Раді України відомостей про народних депутатів України, обраних на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року у об`ємі, необхідному для виконання Верховною Радою України вимог статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» є безпідставною, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Також, з огляду на те, що інформація щодо місця проживання народних депутатів України є інформацією, яка містить персональні дані, позовна вимога про зобов`язання Центральну виборчу комісію невідкладно надати Верховній Раді України відомості про народних депутатів України 21 липня 2019 року у об`ємі, достатньому для виконання Верховною Радою України вимог статті 12 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивачів про визнання неправомірним та незаконним застосування Центральною виборчою комісією при здійсненні нею своїх повноважень тексту Конституції України, що не відповідає офіційно оприлюдненому тексту, а відповідає тексту, розміщеному на офіційному веб-сайті Центральної виборчої комісії та зобов`язання Центральну виборчу комісію застосувати при здійсненні нею своїх повноважень текст Конституції України оприлюднений у Відомостях Верховної Ради України від 23 липня 1996 року, № 30, стаття 141 та невідкладно розмістити цей текст Конституції України на своєму офіційному веб-сайті, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази застосування відповідачем тексту Конституції України, що не відповідає офіційно оприлюдненому тексту Основного Закону.

Крім цього, з урахуванням встановлених вище обставин справи, вирішуючи питання про наявність або відсутність, у даній справі, порушених прав позивачів, які підлягають судовому захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою ст. 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Отже, за змістом наведеної норми Конституції України, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правові відносини.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто, суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. А вірніше - те право, яке особа вважає порушеним.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України слідує, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізаціїї права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас, за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з підпунктами 1,2 частини 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

В силу підпункту 8 частини 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому, визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто, припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 1ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку протиправними.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто, встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Так, позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 містить припущення щодо можливого порушення їх прав здійснювати владу через новообрану Верховну Раду України та посилання на те, що ЦВК не забезпечила виконання частин 1,2 ст. 6 Закону України «Про вибори народних депутатів України» щодо забезпечення позивачам умов для вільного формування своєї волі та її вільного виявлення при голосуванні.

Разом з тим, доказів порушення відповідачем виборчих прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Колегією суддів фактів порушення виборчих прав позивачів, під час розгляду даної справи, не встановлено.

Згідно ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку всім доводам сторін, суд приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі Davydov та інші проти Росії, § 288, згідно якого, у разі, якщо засіб правового захисту існує, скарги на будь-які недоліки виборів можуть бути порушені в Суді в рамках статті 3 Протоколу № 1. Такі недоліки можуть становити порушення цієї статті, якщо вони ставлять під сумнів цілісність виборчого процесу. Процес ухвалення рішень з питань неправомочності кандидатів або спір щодо результатів виборів повинні бути оточені певними мінімальними гарантіями від свавілля. Зокрема, відповідні висновки повинні бути зроблені органом, який може забезпечити мінімальні гарантії своєї неупередженості. Так само, розсуд, яким користується відповідний орган, не повинен бути непомірно широким: він повинен бути обмеженим з достатнім ступенем точності положеннями національного законодавства. Нарешті, процедура повинна бути такою, щоб гарантувати справедливе, об`єктивне і достатньо обґрунтоване рішення і не допустити зловживання владою з боку відповідного органу (Podkolzina проти Латвії, § 35; Kovatch проти України, §§ 54-55; Kerimova проти Азербайджану, §§ 44-45; Riza та інші проти Болгарії, § 144). Однак, якщо Суд долучається до такого розгляду, він обмежує себе тим, щоб переконатися, що ухвалене національним органом рішення не було свавільним або явно необґрунтованим за своєю суттю.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з цим, позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправні дії суб`єкта владних повноважень або протиправність прийнятих ним рішень.

Таким чином, враховуючи всі доводи учасників процесу, перевіривши мотивування та доводи адміністративного позову, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що доводи позивачів не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

На підставі викладеного, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 273, 278, 328, КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження в порядку ч. 1 ст. 272 КАС України та може бути оскаржено до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у дводенний строк у порядку, встановленому ч. 2 ст. 278 КАС України шляхом подання апеляційної скарги через Шостий апеляційний адміністративний суд.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ісаєнко Ю.А. Кучма А.Ю.

Головуючий суддя Вівдиченко Тетяна Романівна

Судді: Кучма Андрій Юрійович

Ісаєнко Юлія Анатоліївна