Справа № 520/11415/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 р.Справа № 520/11415/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 22.02.19 року по справі № 520/11415/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради , Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова, в якому просив суд: скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради № 471 від 12.10.2018 року про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ; зобов`язати Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова відновити нарахування та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.04.2016;

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення начальника Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради від 12.10.2018 №471 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.12.2017 року № , видану на ім`я ОСОБА_1 . Зобов`язано Слобожанське об`єднане управління пенсійного фонду України відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2016 року. Стягнуто солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради , Слобожанського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції не є правомірним, так як цим рішенням суд засвідчує недостовірну інформацію про місце фактичного проживання ОСОБА_1 Внесення неправдивих даних в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб суперечить Закону. Так, Управлінням у відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 № 646 «Про затвердження Порядку створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб» перевірено дані ОСОБА_1 в базі даних та з`ясовано, що інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» протягом останніх 60 днів відсутня. З метою контролю за проведенням соціальних виплат та у відповідності зі ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" Управлінням було здійснено перевірку фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 . Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 06.07.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , заявник був відсутній. На повідомлення, надіслане 06.07.2018 Управлінням, для проходження фізичної ідентифікації внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 не звертався. Повідомлення про необхідність з`явитись до Управління, надіслане рекомендованим листом, повернулося з поштового відділення у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Інші відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_1 в Управлінні відсутні. Жодних довідок з закладів охорони здоров`я, що ОСОБА_1 перебував у цей час на стаціонарному лікуванні, до Управління не надавалось. За отриманням роз`яснень, консультацій в період після видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (13.12.2017) ОСОБА_1 особисто до Управління не звертався. Заяви від ОСОБА_1 про повернення до покинутого місця постійного проживання і про подовження строку відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання до 90 днів не надходило. Таким чином, у відповідності зі статтею 12 Закону, Управління мало інформацію, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 повернувся до покинутого місця постійного проживання (тривала відсутність понад 60 днів). Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 12 Закону Управлінням прийнято рішення від 12.10.2018 № 471 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 13.12.2017 № та внесені про це відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Станом на теперішній час ОСОБА_1 повторно не звертався до Управління з питання видачі довідки або за отриманням роз`яснень щодо статусу внутрішньо переміщеної особи. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є підставою для підтвердження місця проживання внутрішньо переміщеної особи. Окрім того, ОСОБА_1 за місцем свого проживання має право на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а прийняте Управлінням рішення від 12.10.2018 № 471 про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , що засвідчує адресу, за якою особа фактично не мешкає, не позбавляє його права на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за будь-яким фактичним місцем проживання в теперішній час. Тобто, рішення Управління від 12.10.2018 № 471 про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 не порушує ніяких прав ОСОБА_1 , а, навпаки, дає підстави для внесення актуальної інформації щодо місця проживання внутрішньо переміщеної особи до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Просить суд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 р. скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 13.12.2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . Позивач, як внутрішньо переміщена особа, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради.

Відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_3 ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в Слобожанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова.

На адвокатський запит представника позивача Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова листом від 27.11.2018 року за вих. №17302/48-01 повідомило, що протоколом засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 29 від 16.07.2018 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні пенсії, в зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання.

Протоколом засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 42 від 16.10.2018 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплат пенсії, в зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, та з 01.03.2016 року призупинено виплату пенсії, у зв`язку із скасуванням дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

На адвокатський запит представника позивача Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради листом від 05.12.2018 року №7508/10 повідомило, що рішенням Управління від 12.10.2018 року № 471 ОСОБА_1 скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 13.12.2017 року.

Так, на повідомлення, яке надіслане 06.07.2018 року УПСЗНА Основ`янського району Харківської міської ради, для проходження фізичної ідентифікації внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 не звертався. Повідомлення № 4376/10 від 16.07.2019 року про необхідність з`явитись до Управління, надіслане рекомендованим листом, повернулося з поштового відділення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Згідно листа Держприкордонслужби, отриманого Управлінням 22.08.2018 року, відомостей щодо перетину державного кордону України ОСОБА_1 у вказаний період не виявлено. У зв`язку з викладеним, Управління дійшло висновку, що ОСОБА_1 повернувся до покинутого місця постійного проживання (тривала відсутність понад 60 днів).

На підставі цього і було винесено рішення № 471 від 12.10.2018 року про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 13.12.2017 року.

У зв`язку з тим, що 12.10.2018 року була скасована дія довідки внутрішньо переміщеної особи, Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова рішенням від 25.10.2018 року, на підставі протоколу № 42 від 16.10.2018 року, призупинило з 01.03.2016 року виплату пенсії.

Такі дії Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова та Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради позивач вважає протиправними, необґрунтованими та такими, що порушують його право на належне соціальне забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з положеннями ст.12 зазначеного Закону, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

Як передбачено положеннями п.3 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України за рішенням районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - робоча група) також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Відповідно до положень п.6 Порядку №365, за відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації. Представник робочої групи протягом одного робочого дня передає акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї відповідному структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що додаткова перевірка фактичного місця проживання позивача не проводилась, а підставою для прийняття Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради оскаржуваного рішення була тривала відсутність (понад 60днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця проживання.

При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі посилається на акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 06.07.2018, відповідно до якого під час перевірки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 виявлено не було.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи відповідача, оскільки цей акт, виходячи навіть з його назви «обстеження матеріально - побутових умов сім`ї», не містить в собі взагалі будь-яких розділів для запису інформації про визначені ст.12 Закону №1706-VII підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а в розділі цього акту «додаткова інформація» лише зазначено, що позивача по цій справі «під час первірки виявлено не було, залишено повідомлення про необхідність з`явитися в Управління для проходження фізичної ідентифікації», що не є підтвердженням того, що ОСОБА_1 , внутрішньо переміщена особа, відсутній (понад 60 днів) за місцем проживання, і відповідно, не може бути підставою для скасування дії довідки про взяття на облік та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Лист Держприкордонслужби, отриманий Управлінням 22.08.2018 року, про те, що відомостей щодо перетину державного кордону України ОСОБА_1 у вказаний період не виявлено, також не підтверджує того, що ОСОБА_1 відсутній (понад 60 днів) за місцем проживання.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що положеннями ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до приписів ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що рішення начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради № 471 від 12.10.2018 «Про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» підлягає скасуванню в частині скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Управління від 12.10.2018 № 471 про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 не порушує ніяких прав ОСОБА_1 , а, навпаки, дає підстави для внесення актуальної інформації щодо місця проживання внутрішньо переміщеної особи до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на підставі зазначеного рішення від 12.10.2018 № 471 Слобожанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова рішенням від 25.10.2018 року, на підставі протоколу № 42 від 16.10.2018 року, зупинено з 01.03.2016 року виплату пенсії, що порушує права позивача на соціальні виплати.

Щодо зобов`язання Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2016, колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51- 54).

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

В ході розгляду справи встановлено, що протоколом засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 29 від 16.07.2018 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні пенсії, в зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, а протоколом засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 42 від 16.10.2018 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплат пенсії, в зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, та з 01.03.2016 року призупинено виплату пенсії, у зв`язку із скасуванням дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Разом з цим, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Прийняття законодавцем Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в Законі № 1058-IV.

Аналогічних висновків дійшов Касаційний адміністративний суд, ухвалюючи 03.05.2018 рішення у зразковій справі № 805/402/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для призупинення позивачу виплати пенсії. Відсутність за фактичним місцем проживання та скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є підставою для призупинення виплати пенсії, передбаченою ст.49 Закону № 1058.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 року у справі № 227/2524/17.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Втручання Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зобов`язання Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 .

Окрім того, колегія суддів зауважує, що матеріалами справи підтверджено, що виплату пенсії позивачу зупинено з 01.03.2016 року. В свою чергу, з довідки Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 28.11.2018 року та листа від 28.11.2018 року № 17412/48-02 вбачається, що у березні 2016 року позивач отримав пенсію, а вже з квітня 2016 року пенсія не нараховувалась та виплачувалась.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 підлягає з 01.04.2016 року.

Жодних доводів в обґрунтування безпідставності відновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради не містить.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Приписами ст. 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Оскільки, відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 року по справі № 520/11415/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 27.08.2019 року