Справа № 120/1678/19-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1678/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

27 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Совгири Д. І. Франовської К.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року (рішення ухвалено суддею Жданкіною Н.В. 03.07.2019 року в м.Вінниця, дату складення повного судового рішення не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.01.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить позивачу, а також 12.02.2019 постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №58231874. Позивач вказує, що постанову про відкриття виконавчого провадження №58231874 він не отримував, а тому не мав змоги вчасно вчинити дії для добровільного виконання рішення суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року позов задоволено.

Суд першої інстанції визнав протиправними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в частині винесення постанови від 12.02.2019 у виконавчому провадженні № 58231874 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 85,00 гривень.

Визнав протиправними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в частині винесення постанови від 30.01.2019 у виконавчому проваджені № 58231874 про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасував постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 12.02.2019 у виконавчому провадженні №58231874 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 85,00 гривень.

Скасував постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Жовмір Юлії Петрівни від 30.ю01.2019 у виконавчому провадженні №58231874 про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

Стягнув на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) (судовий збір, що був сплачений згідно квитанції №0.0..1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

З рішенням суду першої інстанції відповідач не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, порушення строків оскарження дій та рішень державного виконавця, передбачених ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема зазначає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяла у межах та у спосіб встановлений Закон України «Про виконавче провадження».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду а таке.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що в рамках виконавчого провадження №58231874, державним виконавцем Жовмір Ю.П. винесено щодо позивача такі рішення:

- постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2019 року на підставі постанови №ЕАБ №502094, виданої 27 липня 2018 року УПП у Вінницькій області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 850,00 грн. (а.с. 14);

- постанову про накладення арешту на все майно боржника від 30 січня 2019 року (а.с. 10), на підставі якої, внесено записи до державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 45);

- постанову від 12 лютого 2019 року про стягнення виконавчого збору в сумі 85,00 грн. (а.с. 12).

Зазначені постанови направлено на адресу позивача простим поштовим відправленням із супровідними листами: від 30 січня 2019 року № 8460 (постанова про відкриття виконавчого провадження), від 30 січня 2019 року №8562 (постанова про арешт майна) (а.с. 43, 44).

Зважаючи на те, що направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження відбулось з порушенням вимог ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та оскільки остання позивачем не була отримана, позивач вважає, що оскаржувані в даній справі постанови державним виконавцем були прийняті без надання йому строку на добровільне виконання виконавчого документу, що спонукала позивача звернутись до суду з цим позовом.

Порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII.

Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частина п`ята зазначеної вище статті передбачає, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

В силу приписів ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно з ст. 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої та другої статті 56 Закону №1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Судами було встановлено, що після надходження від Управління патрульної поліції постанови №ЕАБ №502094 від 27.07.2018 про стягнення штрафу, державним виконавцем 30.01.2019 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження та одночасно прийнято оскаржувану постанову про накладення арешту на все майно боржника.

Представник відповідача пояснила, що вказаною постановою арешт було накладено лише на все рухоме майно боржника про що свідчить витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (номер витягу 58351847 від 11.02.2019), Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів (№165518685 від 06.05.2019), які долучено до матеріалів виконавчого провадження №58231874 та матеріалів справи (а.с. 45-47).

Поряд з цим, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2019 йому була надіслана не у спосіб, визначений ч.1 ст. 28 Закону №1404.

Так, порядок надсилання документів виконавчого провадження передбачений ст.28 Закону №1404 згідно з ч. 1 якої копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Отже, на думку позивача, аналіз вищенаведеної норми Закону свідчить про те, що перед тим як застосовувати засоби і способи примусу державний виконавець повинен пересвідчитись, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, як вбачається з наявного в матеріалах справи листа заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальника Управління ДВС Сускова А.О. від 08.05.2019 за №Г-342/2.2/01-23, постанова державного виконавця від 30.01.2019 про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови №ЕАБ №502094, виданої 27 липня 2018 року УПП у Вінницькій області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 850,00 грн., була надіслана з порушенням вимог ст. 28 Закону № 1404-VIII (а.с. 36).

Допущення відповідного порушення при відкритті виконавчого провадеження також не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

Статтею 10 Закону № 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Одночасно нормами ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому вказані норми містяться у Розділі VII "Порядок звернення стягнення на майно боржника" Закону № 1404-VIII.

З наведеного можна дійти висновку, що накладення арешту на майно боржника є виконавчою дією, перелік яких визначено п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, зокрема стягнути виконавчий збір або накласти арешт на майно боржника, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення.

Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

З урахуванням наведено, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що зазначені вище норми Закону вказують на протиправність дій відповідача у вигляді стягнення з боржника виконавчого збору без надання строку на добровільне виконання виконавчого документу та накладення арешту на все майно боржника шляхом винесення оскаржуваних постанов.

Такі дії вчинені відповідача порушують права божника в частині вільного розпорядження належним йому майном та необґрунтованого стягнення з останнього виконавчого збору.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідач в ході судового розгляду справи не довів правомірності оскаржуваних постанов, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 серпня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Совгира Д. І. Франовська К.С.