Справа № 160/4687/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Справа № 160/4687/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №160/4687/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23.05.2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена засобами поштового зв`язку та підписана представником позивачів ( ОСОБА_3 ) позовна заява ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у прохальній частині якої позивачі просять суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі наданих документів, з врахуванням всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, в тому разі пільгового та понаднормативного, заробітної плати для обчислення пенсії, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни та особі, яку відзначено почесним звання України "заслужений", передбачених пенсійним законодавством України, починаючи з 07.10.2009р.;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 ;

зов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 на підставі наданих документів, з врахуванням всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, в тому разі понаднормативного, заробітної плати для обчислення пенсії, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, передбачених пенсійним законодавством України, починаючи з 07.10.2009р.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/4687/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Адміністративний позов поданий позивачем з підстави порушення його прав відповідачем, однак не відповідав вимогам ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 27.05.2019р. був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної зави без руху.

На виконання ухвали суду від 27.05.2019 р. представник позивачів виправив відповідні недоліки позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2019р. відкрито провадження по справі №160/4687/19 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно із статтею 126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №160/4687/19 у спрощеному провадженні.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначив, що до жовтня 1999 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживали в АДРЕСА_2 , отримували пенсії за віком, надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку з чим виплату пенсій припинено. Рішеннями Кам`янського об`єднаного УПФУ Дніпропетровської області № 21 та № 22 від 24.02.2017р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у поновленні виплати пенсій. В обґрунтування відмови зазначено, що заяви подаються пенсіонерами особисто за новим місцем проживання (реєстрації), не надано документів на підтвердження місця проживання (реєстрації). 19.06.2017р. представник позивачів - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.11.2017р. по справі № 208/3326/17 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року апеляційну скаргу позивачів задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Кам`янського об`єднаного Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 22 від 24.02.2017 року про відмову в: поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 Визнано протиправним рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного України Дніпропетровської області № 21 від 24.02.2017 року про відмову в поновленні в пенсії ОСОБА_2 Зобов`язано Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області взяти на облік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як пенсіонерів витребувати їх електронні пенсійні справи. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №1206/а-09 від 04.03.2019р. повідомлено, що витребувати архівні пенсійні справи з непідконтрольній українській владі території немає можливості, позивачів взято на облік 04.04.2018р. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №3120/А-09 від 14.05.2019р. повідомлено, що витребувати архівні пенсійні справи на непідконтрольній українській владі території немає можливості, позивачів взято на облік 04.04.2018р. Отже, на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року по справі № 208/3326/17 управління 04.04.2018р, взяло на облік як пенсіонерів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак виплату пенсії відповідач не здійснює. Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсій за віком позивачі через свого представника звернулися до суду з даним позовом.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області аргументована безпідставністю заявлених до суду вимог. Так, відповідач зазначив, щотермін дії закордонних паспортів закінчився: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тож, відповідач зауважує, що з огляду на відсутність у позивачів постійного місця проживання на території України та закінчення терміну дії закордонних паспортів, то нічим не підтверджено: чи живі особи та чи мають громадянство України на момент звернення із позовними заявами щодо поновлення пенсії. Рішеннями комісії по розгляду звернень громадян Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 24.02.2017р. за №№21, 22 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в поновленні виплати пенсії відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018р. у справі № 208/3326/17 апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задоволено. Постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09.11.2017р. по справі № 208/3326/17 скасовано та прийнято нове рішення про часткове задоволення позову, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 24.02.2017р. № 22 про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , визнано протиправним рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 24.02.2017р. №21 про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 . Зобов`язано Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області взяти на облік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як пенсіонерів та витребувати їх електронні пенсійні справи. В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили та є чинним. На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду (м.Дніпро) від 13.03.2018р. по справі № 208/3326/17 Відділом з питань призначення та перерахунку пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства направлено запит про витребування архівних пенсійних справ до управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області та в Департамент праці та соціального захисту населення Донецької області, оскільки позивачі перебували на обліку у районному відділі соціального забезпечення м. Єнакієве. Листом Департамент праці та соціального захисту населення Донецької області державної адміністрації від 17.09.2018р. №01-21/1323/0/201-18 повідомлено, що Департаментом сумісно із Донецьким обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат було проведено аналіз архівної електронної бази отримувачів пенсій, допомог та компенсаційних виплат управління праці та соціального захисту населення Єнакіївської міської ради станом на 01.12.2014р. За результатами аналізу бази даних встановлено, що інформація щодо нарахування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь - яких соціальних виплат, в тому числі пенсій - відсутня. Витребувати архівні пенсійні справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 немає можливості, оскільки м.Єнакієве знаходиться на території непідконтрольній українській владі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виконання вищезазначеного рішення взято на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 04.04.2018р. Враховуючи вищезазначене, відповідач зауважує, що пенсійні справи позивачів, на підставі яких можливо поновити виплату пенсій, в управлінні відсутні. Також відповідач зауважив, що позивачі не надали жодних доказів, які б підтверджували факт неможливості подачі позовної заяви до суду в шестимісячний строк з об`єктивних підстав, у зв`язку з чим відповідач вважає, що вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Судом встановлено, що до жовтня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в АДРЕСА_2 , отримували пенсії за віком, надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку з чим виплату пенсій припинено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018р. року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, та постановлено:

визнати протиправним та скасувати рішення Кам`янського об`єднаного Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №22 від 24.02.2017р. про відмову в: поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 Визнано протиправним рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного України Дніпропетровської області №21 від 24.02.2017р. про відмову в поновленні в пенсії ОСОБА_2 ;

зобов`язати Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області взяти на облік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як пенсіонерів витребувати їх електронні пенсійні справи.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №1206/а-09 від 04.03.2019р. позивачів повідомлено, що витребувати архівні пенсійні справи з непідконтрольній українській владі території немає можливості, позивачів взято на облік 04.04.2018р.

17.04.2019р. представник позивачів направив на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про відновлення пенсійних справ позивачів та про перерахування, поновлення виплати пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №3120/А-09 від 14.05.2019р. повідомлено, що витребувати архівні пенсійні справи на непідконтрольній українській владі території немає можливості, позивачів взято на облік 04.04.2018р.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Відповідно до ст.7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-ІV) - принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Виплату пенсії за віком позивачу припинено у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, тобто на підставі ст.ст.49, 51 Закону №1058-ІV.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058-ІV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.51 Закону №1058-ІV - у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Відповідно до ст.147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно положень даного рішення оспорюваними нормами Закону №1058-ІV, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р. зазначив, що право на отримання пенсії, як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Із вказаного вище вбачається, що позивачі проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, які проживають на її території, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмежень прав на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Оцінка вказаним обставинам викладена у постанові Дніпропетровського апеляційного суду від 13.03.2018р. по справі №208/3326/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

У відзиві на позовну заяву відповідач звертає увагу суду на те, що строк дії паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ОСОБА_2 закінчився. Однак дана обставина не свідчить про втрату ОСОБА_1 , ОСОБА_2 громадянства України, що є однією з підстав для поновлення позивачу виплати пенсії за віком.

Крім того, вказана обставина не була підставою для відмови у поновленні виплати пенсії за віком, а відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Частиною 5 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Дане положення узгоджується також з нормами п.4.3 Порядку № 22-1, відповідно до яких не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, прийняттю рішення органом Пенсійного фонду передує певна процедура розгляду поданої заявником заяви, спрямована на перевірку правильності оформлення поданих документів та їх достатності. Більше того, законодавством надано право уповноваженому органу вимагати, в тому числі, від заявника дооформлення поданих при зверненні документів та подання додаткових відомостей, необхідних для прийняття вмотивованого рішення.

За результатами розгляду поданої пенсіонером заяви відповідний орган Пенсійного фонду України повинен прийняти одне з таких рішень: про поновлення виплати, або про відмову в поновленні виплати пенсії.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018р. року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Кам`янського об`єднаного Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 22 від 24.02.2017 року про відмову в: поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 Визнано протиправним та скасовано рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного України Дніпропетровської області № 21 від 24.02.2017 року про відмову в поновленні в пенсії ОСОБА_2 Зобов`язано Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області взяти на облік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як пенсіонерів витребувати їх електронні пенсійні справи.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного України Дніпропетровської області за №22 від 24.02.2017р. про відмову в: поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 та рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного України Дніпропетровської області №21 від 24.02.2017р. скасовано, а відповідачем не доведено факту вчинення жодних дій щодо поновлення позивачам виплати пенсій, суд доходить до висновку, що станом на 31.07.2019р. заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишається не є розглянутою пенсійним органом по суті.

Суд зазначає, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Оскільки постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018р. рішення пенсійного органу за №№21, 22 від 24.02.2017р. скасовані на підставі того, що вони були подані через представника, суд вважає, що відповідачем не розглядалась заява позивачів по суті, суд не може зобов`язати відповідача перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі наданих документів, з врахуванням всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, в тому разі пільгового та понаднормативного, заробітної плати для обчислення пенсії, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни та особі, яку відзначено почесним звання України "заслужений", передбачених пенсійним законодавством України, починаючи з 07.10.2009р., оскільки такі вимоги, за відсутності належним чином оформленого рішення за результатами розгляду скарги, є передчасними.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до пункту 4 частини 2 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може визнання бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В даному випадку суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачів є визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення/перерахунок пенсії від 17.02.2017 р. з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими.

При цьому, з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд керуючись ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути подану позивачами заяву про поновлення виплати пенсії та прийняти відповідне рішення по суті.

З огляду на вищевикладене, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, кожним з позивачів при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 768, 40 грн., що документально підтверджується наявними у матеріалах справи роздруківками квитанцій №1631-5339-4105-1167 від 20.06.2019р. на суму 768, 40 грн. (судовий збір сплачено ОСОБА_1 ) та №1631-5348-8208-5209 від 20.06.2019р. на суму 768, 40 грн. (судовий збір сплачено ОСОБА_2 ).

Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем - у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено частково, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачами судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 760, 00 грн. підлягає стягненню на користь кожного з позивачів за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №160/4687/19 та ким дійсно допущено порушення прав позивача (Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 17.02.2017р. з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення/перерахунок пенсії від 17.02.2017р. з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 760, 00 (сімсот шістдесят гривень).

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 760, 00 (сімсот шістдесят гривень).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський