Справа № П/811/204/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

Київ

справа №П/811/204/17

адміністративне провадження №К/9901/45293/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Олександрійської міської ради Кіровоградської області до Державного реєстратора Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиуса Віталія Володимировича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Айсберг" про скасування рішення за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютого 2017 року Олександрійська міська рада Кіровоградської області (далі - Олександрійська МР Кіровоградської області, позивач) звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиуса Віталія Володимировича (далі - відповідач, державний реєстратор), за участю третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Айсберг" (далі - ТОВ «Айсберг», третя особа), у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиуса Віталія Володимировича від 30 грудня 2016 року, індексний номер: 33302705, про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13 грудня 2016 року по справі № 912/1005/13.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що проведена державна реєстрація права оренди земельної ділянки на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13 грудня 2016 року по справі № 912/1005/13 державним реєстратором Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиуса В.В. від 30 грудня 2016 року не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права Олександрійської міської ради, як власника земельної ділянки комунальної форми власності, а тому підлягає скасуванню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при вчиненні спірних реєстраційних дій, діяв з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій (прийняття рішення), з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та з дотримання принципу верховенства права.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу Олександрійської міської ради Кіровоградської області задоволено. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року скасовано. Позов Олександрійської міської ради Кіровоградської області задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що 18 лютого 2016 року строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився, а тому у державного реєстратора не було законних підстав для проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, адже з закінченням строку дії вказаного договору ТОВ «Айсберг» відповідно й втратило право користування земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ТОВ «Айсберг» звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 07 вересня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № П/811/204/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 серпня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року прийнято до свого провадження справу № П/811/204/17 та рекомендовано надати сторонам додаткові письмові пояснення у межах доводів касаційної скарги.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 грудня 2016 року рішенням Господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1005/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг» до Олександрійської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кіровоградського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення, визнання договору оренди укладеним, позовні вимоги задоволено частково, а саме:

- скасовано пункт 2 рішення Олександрійської міської ради № 992 від 12 квітня 2013 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Айсберг" встановлено орендну ставку за оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 2685,00 м. кв., наданої для обслуговування продовольчого ринку у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки;

- договір оренди земельної ділянки площею 2685,00 м. кв., яка знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ) визнано укладеним між Олександрійською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Айсберг" з 18 лютого 2011 року.

Так, вказане рішення Господарського суду Кіровоградської області набрало законної сили 30 грудня 2016 року.

У зв`язку із цим, 30 грудня 2016 року ТОВ «Айсберг» було надіслано на адресу Олександрійської міської ради лист про укладення додаткової угоди до договору оренди землі укладеним від 25 жовтня 2011 року з відповідними примірниками додаткових угод.

В свою чергу, 30 грудня 2016 року за відповідною заявою ТОВ «Айсберг», державним реєстратором прав на нерухоме майно Підлісненської сільської ради Олександрівського району Смалиус В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33302705, яким зареєстровано право оренди земельної ділянки на земельну ділянку з реєстраційним номером № 03, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 за суб`єктом Товариство з обмеженою відповідальністю «Айсберг».

Вважаючи таке рішення відповідача протиправними, таким, що порушує права позивача та прийнято з порушенням діючого законодавства, Олександрійська міська рада звернулась з даним адміністративним позовом до суду за захистом свого порушеного, на його думку, права.

Судом встановлено, що державному реєстратору Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиусом В.В. для здійснення відповідної реєстрації надано пакет документів разом із рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13 грудня 2016 року по справі № 912/1005/13, що набрало законної сили, яким постановлено договір оренди земельної ділянки площею 2685,00 м. кв, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ) укладеним між Олександрійською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Айсберг" з 18 лютого 2011 року вважати поновленим на відповідних умовах.

Отже, суд зазначає, що вказаним рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13 грудня 2016 року по справі № 912/1005/13 фактично поновлено та визнано право оренди земельної ділянки площею 2685,00 м. кв, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Айсберг".

Таким чином, державному реєстратору були надані усі необхідні документи, які підтверджують право користування на правах оренди земельної ділянки площею 2685,00 м. кв., яка знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ).

Судом встановлено, що відповідачем на виконання вимог вищевказаних законодавчих положень прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33302705, яким зареєстровано право оренди земельної ділянки на земельну ділянку з реєстраційним номером №03, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 за суб`єктом Товариством з обмеженою відповідальністю Айсберг.

В свою чергу, 30 грудня 2016 року державним реєстратором Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі вищевказаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33302705.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13 грудня 2016 року було фактично поновлено та визнано право оренди на спірну земельну ділянку. Таким чином, державному реєстратору були надані всі необхідні документи, які підтверджують право користування спірною земельною ділянкою на правах оренди, в результаті чого державним реєстратором було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З викладеного скаржником вбачається, що договір оренди спірної земельної ділянки не припиняв свою дію і договірні відносини достроково не розривались.

Від інших учасників справи заперечень на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, зокрема, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками судів колегія не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

У цій справі правовідносини стосуються правомірності дій державного реєстратора Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області при винесенні рішення від 30 грудня 2016 року, індексний номер: 33302705 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13 грудня 2016 року по справі № 912/1005/13.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарський кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. У свою чергу, індивідуальні особливості врегулювання правовідносин між сторонами - договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з положеннями статті 17 цього ж Закону об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю майнових вимог суб`єкта владних повноважень (Олександрійської міської ради) до суб`єкта господарювання щодо чинності договору оренди землі.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір щодо правомірності рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права за договором оренди не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між Олександрійською міською радою Кіровоградської області та ТОВ «Айсберг». Крім того, сторони не інформували Суд про розгляд цього спору в інших судах.

Відповідно до статті 1 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно статті 1 ГК України господарські відносини виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час подання позову) господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Важливо, що на момент розгляду цієї справи, Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 14 квітня 2009 року у справі № 21-367во09, вже була висловлена правова позиція стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин, а саме державної реєстрації права оренди.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справах № 823/584/16 та № 823/397/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 823/398/16, а також у постановах Верховного Суду від 18 січня 2019 року у справі № 823/460/16, від 21 січня 2019 року у справі № 823/539/16.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.

Таким чином, сформована відповідно до статей 37, 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 346 КАС України практика Великої Палати Верховного Суду (постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду, що забезпечує, зокрема, здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права) стосовно обов`язку касаційного суду, встановивши порушення судами правил юрисдикції адміністративних судів, закривати провадження у справі незалежно від доводів касаційної скарги, має вже сталий характер.

Метою розгляду однакової категорії справ у межах судів однієї юрисдикції є, серед іншого, забезпечення єдності судової практики.

Зокрема, Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у виходить з того, що принцип правової визначеності (legal certainty) має важливе значення для довіри до судової системи і верховенства права; правова визначеність також сприяє розвитку та економічного прогресу; необхідно, щоб суди, особливо вищі суди, створювали механізми для запобігання конфліктам та забезпечення узгодженості їхньої судової практики (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року на основі зауважень її членів ОСОБА_2 (Нідерланди), ОСОБА_5 (Швейцарія), ОСОБА_3 (Сполучене Королівство), ОСОБА_4 (Фінляндія); п. 44-50).

Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»), заява № 4451/70, § 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria»), заява № 36760/06, § 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" підлягає частковому задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Олександрійської міської ради Кіровоградської області до Державного реєстратора Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиуса Віталія Володимировича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Айсберг» про скасування рішення закрити.

Роз`яснити, що спір може бути розглянуто, зокрема, за правилами господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко