Справа № 260/409/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2019 рокум. Ужгород№ 260/409/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 - не з`явився;

за участі представника позивача - ОСОБА_3

відповідач - Закарпатська митниця Державної фіскальної служби - представник - Василенко Ірина Юріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (88000, Закарпатська область м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, ), в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить суд: "1. Визнати протиправним та скасувати рішення Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів UА305000/2019/000034/2 від 03.02.2019 року; 2. Визнати неправомірним та скасувати розмір плати 10 євро за одну добу за зберігання належного ОСОБА_1 транспортного засобу - легкового автомобіля MAZDA модель СХ 5, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 , 2013 року виготовлення, який з 27.01.2019 року набув статусу такого, що зберігається на складі Закарпатської митниці ДФС відповідно до листа-повідомлення від 07.02.2019 року № 144/29/07-70-65 Закарпатської митниці ДФС; 3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року дану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року було прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог від 04 червня 2019 року у даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

Розгляд даної адміністративної справи відкладався з існуванням на те об`єктивних причин.

Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Позивач вказує, 13 листопада 2018 року позивачем було придбано у м. Гамбург в компанії "AZET GMBN" легковий автомобіль марки "Mazda СХ 5", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 2191см3, категорія М1, двигун № НОМЕР_5 колір сірий тип кузова: хетчбек, такий, що був у використанні, 2013 року виготовлення, країна виробництва: Японія, вартістю 2 000 євро, що підтверджується договором купівлі-продажу б/н 13 листопада 2018 року та рахунком-фактурою № 67-2018 від 13 листопада 2018 року. З метою митного оформлення вказаного товару уповноваженою особою (митним брокером) ОСОБА_4 в інтересах позивача (декларанта) подано до Закарпатської митниці ДФС митну декларацію від 31 січня 2019 року № UA305000/2019/000066/20. На підтвердження вартості товару декларантом одночасно подано: рахунок-фактуру від 13 листопада 2018 року № 67-2018; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , б/н; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними установами № 2018-12-28-0-1 від 28 грудня 2018 року, договір про надання послуг митного брокера від 07 грудня 2018 року, копію квитанцій про сплату митних платежів від 07 грудня 2018 року № 321, копію квитанції від 11 січня 2019 року № 363, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу A305100/2018/ 604236 , копію митної декларації країни відправлення від 06 грудня 2018 року № MRN 18DE27EO. Проте, відповідачем було відмовлено у митному оформлені товарів позивачу, оформлено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA305000/2019/00017 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA305000/2019/000034/2 від 03 лютого 2019 року. Митну вартість визначено в розмірі 11 700 Євро. Позивач вважає рішення про коригування митної вартості товарів від 03 лютого 2019 року UA305000/2019/000034/2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки декларантом палаті всі необхідні документи, що дають можливість відповідачу визначити митну вартість товару. При цьому, відповідачем письмово не повідомлено підстави для витребування додаткових документів, доказів недостовірності заявленої митної вартості митний орган не навів, не зазначив, які саме складові частини митної вартості необхідно підтвердити та якими саме документами, передбаченими Митним Кодексом України, крім того, не проведено процедуру консультацій в письмовій формі, а також не надано декларанту письмової інформації про причини невизнання митної вартості та письмового обґрунтування розрахунку числового значення скоригованої митної вартості. Крім того, позивач вказав, що з часу подання даного позову позивачем отримано листа від 07 лютого 2019 року № 144/29/07-70-65 Закарпатської митниці ДФС з повідомленням, що у зв`язку із перевищенням термінів визначених статтею 263 частиною 3 Митного кодексу України, належний позивачу автомобіль MAZDA модель СХ 5, з 27 січня 2019 року набув статусу такого, що зберігається на складі Закарпатської митниці ДФС з визначеним розміром плати за зберігання вказаного транспортного засобу на складі Закарпатської митниці ДФС в сумі 10 євро за одну добу, на підставі пункту 6 Розділу II Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів № 731 від 15.06.2012 року. Оскільки предметом даного позову є визнання протиправним та скасування рішення Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів UА305000/2019/000034/2 від 03 лютого 2019 року то вказане коригування митної вартості товарів митним органом призвело до ситуації, що належний позивачу транспортний засіб після закінчення строків тимчасового зберігання товарів під митним контролем не був задекларований не з його вини, оскільки він вчасно здійснював платежі за митне оформлення і підлягав передачі на склад митного органу, через рішення відповідача. А відтак, ОСОБА_1 об`єктивно з причин, які від нього не залежали не міг здійснити митне оформлення даного транспортного засобу, що перебував на тимчасовому зберіганні під митним контролем.

У відзиві на позов представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що 31 січня 2019 року декларантом було подано до митного оформлення митну декларацію № UA305160/2019/006620 на товар - легковий автомобіль Мазда СХ5, 2013 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 з метою випуску його у вільний обіг на адресу громадянина ОСОБА_1 .. Митна вартість товару у вказаній митній декларації заявлена декларантом самостійно за резервним методом (3500 євро) і з урахуванням транспортних витрат (150 євро - транспортування, 50 євро - страховка) становить 117370,62 грн. (еквівалент 3700 євро). Застосування декларантом резервного методу належним чином підтверджується у графі 43 митної декларації. Під час прийняття митної декларації до митного оформлення, автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) в програмному забезпеченні АСМО "Інспектор" для транспортного засобу з VIN- кодом НОМЕР_4 зґенеровано числовий індикатор вартості на рівні 11500 євро. В рамках виконання митних формальностей, зґенерованих АСАУР, посадовою особою, що здійснювала митне оформлення, 31 січня 2019 року о 18:25 направлено електронний запит до спеціалізованого підрозділу митниці з метою перевірки правильності визначення митної вартості товару. Для підтвердження митної вартості товару до митного оформлення надано у тому числі: договір купівлі-продажу від 13 листопада 2018 року № б/н, рахунок від 13 листопада 2018 № 67-2018, реєстраційні документи на транспортний засіб, калькуляція транспортних витрат б/н від 29 грудня 2018 року, акт митного огляду від 28 грудня 2018 № UA 305100/2018/604236, звіт про оцінку товару від 28 грудня 2018 року №2018-12-28-04. Таким чином, до митного оформлення надано договір купівлі-продажу та відповідний рахунок на суму 2000 євро, при цьому платіжний документ (квитанція) про сплату цього рахунку митниці не надавався. Разом з цим, заявлена декларантом митна вартість базується на ціновій інформації експертного висновку (3500 євро) з урахуванням транспортних витрат (200 євро), оскільки митна вартість товару заявлена декларантом самостійно за резервним методом на підставі інформації з цінового експертного висновку, то єдиним документом, що підтверджує митну вартість, можна вважати тільки саме цей експертний висновок, в той час як решта документів (у тому числі рахунок та договір купівлі-продажу) у даному випадку підтверджують тільки фактурну вартість (тобто, документи суперечать одне одному, оскільки ринкова вартість за експертним висновком є значно вищою за фактурну вартість та вартість, зазначену в договорі). Оскільки відомості, наявні у поданому декларантом документі не містять достатніх даних для визнання заявленої декларантом митної вартості (в експортній декларації не зазначена вартість) а інших додаткових документів декларант не подав, 03 лютого 2019 року митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості UA305000/2019/000034/2. Таким чином, органом доходів і зборів відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю у зв`язку з тим, що у поданих декларантом документах відсутні всі відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також з невідповідністю заявленої митної вартості з ціновою інформацією щодо цього товару, наявною у митного органа. Оскільки від самого початку митна вартість була заявлена декларантом за резервним (останнім) методом, коригування заявленої митної вартості можливе також тільки за резервним методом, у зв`язку з чим зазначення в рішенні про коригування митної вартості переліку причин незастосування попередніх методів є неактуальним. З огляду на викладене вище, заявлену митну вартість товару було скориговано із застосуванням резервного методу на підставі цінової інформації (11500 євро), згенерованої АСАУР для транспортного засобу з VIN-кодом НОМЕР_4 та калькуляцію витрат на доставку б/н від 29 грудня 2018 року (150 євро на транспортування та 50 євро на страхування). Отже, митна вартість товару, визначена за шостим (резервним) методом, з врахуванням витрат на транспортування та страхування, у валюті рахунку становить 11700 євро (11500 євро + 150 євро + 50 євро).

Під час розгляду справи по суті позивач та представник позивача позов підтримали повністю, просили суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 13 листопада 2018 року позивачем було придбано у м. Гамбург в компанії "AZET GMBN" легковий автомобіль марки "Mazda СХ 5", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 2191см3, категорія М1, двигун № НОМЕР_5 колір сірий тип кузова: хетчбек, такий, що був у використанні, 2013 року виготовлення, країна виробництва: Японія, вартістю 2000 євро, що підтверджується договором купівлі-продажу б/н 13 листопада 2018 року та рахунком-фактурою № 67-2018 від 13 листопада 2018 року (а.с.а.с. 26, 27, 168).

З метою митного оформлення вказаного товару уповноваженою особою (митним брокером) ОСОБА_4 в інтересах позивача (декларанта) подано до Закарпатської митниці ДФС митну декларацію від 31 січня 2019 року № UA305000/2019/00006620. На підтвердження вартості товару декларантом одночасно подано: рахунок-фактуру від 13 листопада 2018 року № 67-2018; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , б/н; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними установами № 2018-12-28-0-1 від 28 грудня 2018 року, договір про надання послуг митного брокера від 07 грудня 2018 року, копію квитанцій про сплату митних платежів від 07 грудня 2018 року № 321, копію квитанції від 11 січня 2019 року № 363, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу A305100/2018/ 604236 , копію митної декларації країни відправлення від 06 грудня 2018 року № MRN 18DE27EO (а.с.а.с. 26, 27, 41-43, 63, 67,68, 95, 96, 161-170).

Як вбачається з поданої до Закарпатської митниці ДФС митної декларації від 31 січня 2019 року № UA305000/2019/00006620, декларантом митна вартість легкового автомобіля марки "Mazda СХ 5", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 заявлена за шостим (резервним) методом у розмірі 3500 євро, 150 євро транспортування та 50 євро страхування.

Для визначення митної вартості було декларантом було взято за основу висновок про вартість автомобіля, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, а саме звіт (акт експертизи) про оцінку вартість легкового автомобіля марки "Mazda СХ 5" від 28 грудня 2018 року № 2018-12-28-04, відповідно до якого ринкова вартість легкового автомобіля марки "Mazda СХ 5", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 становить 3500 євро (а.с.а.с. 44-62).

Контролюючий орган здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за UА305000/2019/000034/2 від 03 лютого 2019 року, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 11500 євро (а.с.а.с. 70, 51).

Відповідно до вказано рішення про коригування митної вартості товарів, заявлену позивачем митну вартість товару у розмірі 3700 євро, відповідачем було скориговано із застосуванням резервного методу на підставі цінової інформації (11500 євро), зґенерованої АСАУР для транспортного засобу з VIN-кодом НОМЕР_4 та калькуляцію витрат на доставку б/н від 29 грудня 2018 року (150 євро на транспортування та 50 євро на страхування). Отже, митна вартість товару, визначена за шостим (резервним) методом, з врахуванням витрат на транспортування та страхування, у валюті рахунку становить: 11500 11500 євро + 150 євро + 50 євро).

У зв`язку з чим, відповідачем було оформлено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА305000/2019/00017 (а.с.а.с. 72, 73).

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із статтею 53 частиною 2 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Стаття 53 частина 3 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Згідно із положенням частини 4 вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до статті 54 частини 1 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу ( статті 54 частина 3 Митного кодексу України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості ( стаття 54 частина 6 Митного кодексу України).

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У даному випадку, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за транспортний засіб та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом за резервним методом.

Слід вказати про те, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам статті 55 Митного кодексу України, зокрема, не містить обґрунтувань причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, інформації наявної у митного органу, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, тощо.

З урахуваннями викладеного, суд вважає обґрунтованим, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за резервним методом (із врахуванням пошкодженого стану автомобіля), відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, правильність визначення митної вартості позивачем за резервним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Верховний Суд у своїй постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 805/2713/16-а дійшов схожого висновку.

Судом було досліджено надані позивачем на підтвердження митної вартості транспортного засобу згідно поданої митної декларації № UA305160/2019/006620 документи, а саме: рахунок-фактуру від 13 листопада 2018 року № 67-2018; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , б/н; договір про надання послуг митного брокера від 07 грудня 2018 року, копію квитанцій про сплату митних платежів від 07 грудня 2018 року № 321, копію квитанції від 11 січня 2019 року № 363, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу A305100/2018/ 604236 , копію митної декларації країни відправлення від 06 грудня 2018 року № MRN 18DE27EO, звіт (акт експертизи) № 2018-12-28-0-1 від 28 грудня 2018 pоку з фото (а.с.а.с. 26, 27, 41-43, 63, 67,68, 95, 96, 161-170).

Таким чином, декларант надав всі наявні у нього документи, що підтверджують задекларовану ним митну вартість товарів, підстави його придбання, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, у яких вказана ціна імпортованого товару.

Достовірність поданих до митного оформлення документів поставлено під сумнів відповідачем у зв`язку із спрацювання профілю ризику за напрямком митної вартості та за результатами порівняння з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено. У зв`язку з чим було витребувано додаткові документи стосовно числових значень митної вартості транспортного засобу.

Однак, на вимогу відповідача уповноваженою особою позивача повторно надано копію митної декларації країни відправлення від 06 грудня 2018 року № MRN 18DE27EO (а.с. 101). Відтак, надані відповідачу документи в повній мірі підтверджують задекларовані позивачем дані щодо числових значень митної вартості товару.

Суд зауважує, що хоча звіт (акт експертизи) № 2018-12-28-0-1 від 28 грудня 2018 року і є довідковим та з огляду на документи видані продавцем товару, свідчить про рівень цін на такий автомобіль на ринку із урахуванням наявних дефектів та пошкоджень, що виникли внаслідок експлуатації. Крім того, до вказаного акту експертизи було додано фотокопії автомобіля "Mazda СХ 5", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , з яких вбачається, що вказаний транспортний засіб не на ходу та станом на час здійснення позивачем розмитнення, у зв`язку з наявним пошкодженнями, експлуатації не підлягає.

З огляду на приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, за яких надані відповідачу документи підтверджують митну вартість товару, суд приходить до переконання, що відповідач прийшов до помилкового висновку, що позивачем документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні.

Відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Водночас, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті рішення було застосовано резервний метод визначення митної вартості товару у зв`язку з наявністю у органах доходів і зборів відповідної цінової інформації, а саме: автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) в програмному забезпеченні АСМО "Інспектор" для транспортного засобу з VIN- кодом НОМЕР_4 , якою зґенеровано числовий індикатор вартості на рівні 11500 євро.

Однак, у матеріалах щодо здійснення митних процедур не міститься підтвердження спрацювання системи АСАУР, не наведено жодної інформації за якими критеріями здійснено порівняння транспортного засобу позивача, відсутні конкретні приклади та відомості про товари, з якими здійснено порівняння, відсутня документально закріплена оцінка посадової особи відповідача щодо спрацювання відповідного ризику, відсутнє будь яке обґрунтування спрацювання системи АСАУР. Тому, на думку суду, спрацювання цієї системи не є і не може бути належним доказом в обґрунтування неможливості здійснення розмитнення автомобіля позивача, а тільки є підставою для додаткового дослідження документів, поданих позивачем до митного оформлення з метою формування обґрунтування невідповідності таких документів.

Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Зміст письмових пояснень відповідача по справі свідчить про те, що за основу визначення митної вартості товару взято джерело інформації відомості з програмного продукту Schwacke. Однак, вказана інформація не долучена представником відповідача до матеріалів справи. Також, відповідач не обґрунтував підставність і правомірність використання у спірному випадку відомостей оціночної діяльності програмного продукту Schwacke.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача про встановлення різниці вартості товару з допомогою системи програмного продукту Schwacke, оскільки, така інформація не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Доказів наявності в ціновій базі ЄАІС ДФС інформації щодо митного оформлення ідентичного товару за вищою митною вартістю відповідачем також суду не надано. Окрім цього, представник відповідача не зміг пояснити суду чому вартість суми заявленої декларантом було відкориговано до рівня 11500 Євро, коли згідно даних оцінки звіту (акт експертизи) № 2018-12-28-0-1 від 28 грудня 2018 pоку вартість автомобіля становила 3500 Євро, а вартість покупки за рахунком та договором купівлі-продажу 2000 Євро.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та обставин, встановлених судом, суд дійшов висновку про протиправність рішення Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів UА305000/2019/000034/2 від 03 лютого 2019 року, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірним та скасувати розмір плати 10 євро за одну добу за зберігання належного ОСОБА_1 транспортного засобу - легкового автомобіля MAZDA модель СХ 5, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до листа від 07 лютого 2019 року № 144/29/07-70-65 Закарпатської митниці ДФС, позивача було повідомлено, що у зв`язку з перевищенням термінів зберігання, визначених статтею 263 частиною 3 Митного кодексу України, належний ОСОБА_1 транспортний засіб - легковий автомобіль MAZDA модель СХ 5 набув статусу такого, що зберігається на складі Закарпатської митниці ДФС. Розмір плати за зберігання становить 10 євро за добу (а.с. 117).

Статтею 263 частиною 3 Митного кодексу України передбачено, що товари, які протягом 30 днів з дня доставлення їх у орган доходів і зборів призначення не поміщені у митний режим або не розміщені на складі тимчасового зберігання чи складі органу доходів і зборів, набувають статусу таких, що зберігаються на складі органу доходів і зборів.

Згідно пункту 1 розділу І "Загальні положення" Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 червня 2012 року № 731 (далі по тексту - Порядок № 731), визначено, що цей Порядок визначає механізм відшкодування витрат митних органів за зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених в частині шостій статті 239 Митного кодексу України, на складах митних органів.

Статтею 239 частиною 6 Митного кодексу України визначено, що витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1 - 5 частини першої та у частині п`ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п`ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку № 731 витрати митного органу відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів або вповноваженою ним особою (далі - платник) після їх митного оформлення при фактичному отриманні цих товарів, транспортних засобів.

Згідно із пунктом 6 Розділу ІІ Порядку № 731 строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митного органу для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів і транспортних засобів на зберігання митним органом і до дня їх видачі зі складу митного органу власникам або вповноваженим особам.

Відповідно до пункту 9 Розділу ІІ Порядку № 731 витрати не обраховуються та не відшкодовуються, якщо: строк зберігання товарів, транспортних засобів на складі митниці ДФС не перевищує десяти днів з дня їх розміщення на складі митниці ДФС; товари, транспортні засоби, що зберігаються на складі митниці ДФС, розміщуються їх власником або вповноваженою ним особою у режим відмови на користь держави.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІ Порядку № 731 при обрахунку витрат митницею ДФС до розрахункового строку не включаються: час проведення митницею ДФС в рамках процедури митного контролю та митного оформлення досліджень (аналізів, експертиз). Проміжок часу, витрачений на проведення досліджень (аналізів, експертиз), підтверджується копіями документів, що засвідчують факт прийняття рішення митницею ДФС про необхідність таких досліджень (аналізів, експертиз) та дату отримання митницею ДФС відповідної інформації; час затримки митного оформлення, яка сталася з ініціативи митниці ДФС. Час затримки митного оформлення з ініціативи митниці ДФС встановлюється за результатами перевірки обставин та причин такого затримання та оформлюється доповідною або службовою запискою на керівника митниці ДФС або особу, яка виконує його обов`язки. При цьому при обрахунку витрат до розрахункового строку не включаються: час проведення службового розслідування або перевірки; строк дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до статті 242 частини 1 Митного кодексу України видача товарів із складів органів доходів і зборів товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Отже, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що плата за зберігання автомобіля на складі митного органу визначається періодом його зберігання в межах процедури митного оформлення. При нарахуванні плати за зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів до розрахункового строку не включаються час затримки митного оформлення, яка сталася з вини митного органу.

Судом встановлено, що затримка у здійсненні митного оформлення, у даному випадку відповідачем, не була допущена. Прийняття оскаржуваного рішення не може вважатися затримкою митного оформлення, яка сталася з ініціативи митниці ДФС. Таким чином оскарження рішення Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів UА305000/2019/000034/2 від 03 лютого 2019 року в даному випадку, не може слугувати підставою звільнення позивача від відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, а відтак суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до статті 134 частини 1 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (стаття 134 частина 2 КАС України).

Відповідно до статті 134 частини 3 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із статтею 134 частиною 4 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до статті 134 частин 5-7 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 139 частиною 7 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Холмогоровою Л.В. 12 березня 2019 року укладений договір про надання правової допомоги (а.с. 113).

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача подано розрахунок суми гонорару за договором від 12 березня 2019 року про надання правової допомоги, у якому зафіксований перелік робіт та вартість таких на загальну суму 6000 грн. (а.с. 78).

Відповідно до виписки по рахункам адвоката Холмогорової Л.В., 15 березня 2019 року ОСОБА_1 було сплачено 6000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 77), однак з даної виписки суд позбавлений можливості встановити, що саме даний платіж свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у даній справі, та на підставі договору про надання правової допомоги 12 березня 2019 року, що міститься в матеріалах справи.

Суд також зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги саме у даній справі, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Крім того, представником позивача не надано акта надання послуг адвокатом із зазначенням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат за договором 12 березня 2019 року, а наявним в матеріалах справи розрахунком суми гонорару не визначено конкретний результат надання правової допомоги, не визначено, на якій саме стадії розгляду справи обов`язки адвоката будуть вважатися виконані відповідно до сплаченої суми гонорару в розмірі 6000 грн..

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що надані представником позивача до суду докази не дають можливості встановити співмірності розміру витрат на правничу допомогу адвоката складності виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом та виконаних послуг, а також те, що отримані адвокатом кошти у розмірі 6000 грн. є такими, що отримані від позивача саме як такі, що пов`язані з правничою допомогою адвоката саме у даній справі.

Таким чином, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. належно не підтверджені, а відтак не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 частини 2 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до статті 139 частини 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної фіскальної служби судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі 2537,75 грн..

Керуючись статтями 139, 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (88000, Закарпатська область м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів UА305000/2019/000034/2 від 03 лютого 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (88000, Закарпатська область м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, ) судові витрати у розмірі 2537,75 (двох тисяч п`ятиста тридцяти семи гривень 75 копійок) грн..

У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 20 серпня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 28 серпня 2019 року.

СуддяС.Є. Гаврилко