Справа № 0940/1503/18
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

19 серпня 2019 року
Київ
справа №0940/1503/18
адміністративне провадження №К/9901/16065/19
адміністративне провадження №К/9901/16579/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

при секретарі судового засідання: Кучер Р.В.,
за участю:
позивача ОСОБА_1
представника позивача Пахар О.А.,
представника відповідача Жирун Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

за касаційними скаргами Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2019 року (головуючий суддя - Курилець А.Р., судді: Мікула О.І., Ніколін В.В.)
у справі №0940/1503/18
за позовом ОСОБА_1
до Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації,
третя особа: Управління Служби Безпеки України в Івано-Франківській області,
про визнання протиправним та скасування наказу №157-к від 17 липня 2018 року про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
I. РУХ СПРАВИ
1. У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ №157-к від 17 липня 2018 року про звільнення, поновити на посаді та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірним наказом його звільнено з посади заступника директора Департаменту начальника управління регіонального розвитку Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури обласної державної адміністрації на підставі пункту 2 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу». Вважає, що вказаний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки належного встановлення факту набуття ним громадянства іншої держави (Угорщини) встановлено не було. Зазначив, що доказом наявності громадянства іноземної держави у громадянина України є відповідний офіційний документ Державної міграційної служби із інформацією, отриманою через дипломатичні канали Міністерства закордонних справ України. Натомість наведений у якості підстави для прийняття наказу №157-к від 17 липня 2018 року про його звільнення лист Служби безпеки України від 13 липня 2018 року № 60/2/2-2906 не може бути належним доказом для встановлення факту набуття іноземного громадянства громадянином України. Окрім того, у спірному наказі не зазначено громадянства якої саме іноземної держави він набув. Зазначає, що при прийомі на публічну службу пройшов спеціальну перевірку, є громадянином України та був призначений на посаду розпорядженням голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації. Між тим, наказ про його звільнення підписаний директором департаменту, а отже не уповноваженою на це особою, що є додатковою підставою для його скасування. Крім того, на нього розповсюджуються гарантії, передбачені статтею 119 Кодексу законів про працю України та статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до яких за ним зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток, у зв`язку з проходженням військової служби за контрактом.
3. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації №157-к від 17 липня 2018 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури начальника управління регіонального розвитку Івано-Франківської обласної державної адміністрації з 17 липня 2018 року. Стягнуто з Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10 4427 гривень 26 копійок без врахування податків та інших обов`язкових платежів. Постанову в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.
5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідачі звернулись з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Судами встановлено, що 26 квітня 2016 року ОСОБА_1 призначений на посаду заступника директора Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації начальника управління регіонального розвитку, в порядку переведення з Коломийської районної державної адміністрації, як такий, що успішно пройшов стажування.
7. З 2 липня 2018 року позивач перебуває на військовій службі за контрактом №239, відповідно до якого добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом дії строку контракту (на три роки).
8. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (місто Володимир-Волинський Волинської області) №146 від 2 липня 2018 року позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, з 2 липня 2018 року вважається таким, що приступив до виконання обов`язків на посаді водія автомобільного взводу роти матеріального забезпечення.
9. 17 липня 2018 року до Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації надійшов лист Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області №60/2/2-2906 від 13 липня 2018 року із копіями документів, отриманих з митних та прикордонних органів України, зокрема, копіями протоколів ДПС України №051158 від 10 грудня 2014 року, №051934 від 27 серпня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 , як громадянина Угорщини до відповідальності за вчинення адміністративного проступку, передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП, засвідченою копією паспорта громадянина Угорщини НОМЕР_2 від 11 квітня 2013 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (джерело інформації: Мостиський прикордонний загін ДПС України), копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Mersedes-Benz S350, номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , виданого на ім`я Mochernyak Roman, копією відповіді ДПС України від 7 грудня 2017 року.
10. Наказом Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації за №157-к від 17 липня 2018 року ОСОБА_3 звільнено з посади заступника директора Департаменту - начальника управління регіонального розвитку, у зв`язку з втратою права на державну службу або його обмеженням внаслідок встановлення факту набуття ним громадянства іншої держави, відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону України Про державну службу. Підстава: лист Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 13 липня 2018 року № 60/2/2- 2906.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що набуття позивачем громадянства іншої держави встановлено на підставі неналежних доказів, а саме інформації про перетин державного кордону України, як громадянина Угорщини, так і громадянина України. При цьому, послався на констатацію факту того, що при огляді особової справи позивача, всі його особові дані, зокрема, рік народження, місце народження, прізвище та ім`я співпадають із даними паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_2 , як громадянину Угорщини. Також є схожими зображення на фотокартках в документах. З огляду на вказане, суд дійшов висновку про правомірність спірного наказу. Разом з тим, положення статті 119 Кодексу законів про працю України та статті 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу не поширюються на спірні правовідносини, оскільки відсутній факт накладення дисциплінарного стягнення, а частина друга статті 8 Закону України Про державну службу встановлює обов`язок роботодавця звільнити державного службовця у триденний строк з дня встановлення факту набуття громадянства іншої держави.
12. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд, дійшов висновку про недотримання роботодавцем норм законів, які регулюють спірні відносини, що призвело до незаконного звільнення позивача, оскільки чинне законодавство за жодних обставин не передбачає можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу. Враховуючи те, що оскільки на час укладення контракту з позивачем про проходження військової служби діяв особливий період діяльності усіх інституцій України, який не закінчився на час розгляду судового спору, то, відповідно, на позивача поширюються гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13. В обґрунтування касаційної скарги Івано-Франківська обласна державна адміністрація зазначає, що правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом України Про державну службу, який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями КЗпП України. При цьому, положення КЗпП України застосовується лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця. Тобто, порядок припинення державної служби чітко врегульовано актом вищої юридичної сили Закону України Про державну службу, яким відповідно покладено на суб`єкта призначення обв`язок звільнити державного службовця у разі набуття громадянства іншої держави, КЗпП України в даному випадку не підлягає застосуванню. Громадянство України є основоположною підставою призначення особи на державну службу, що викладено в понятті «державний службовець» відповідно до частини другої статті 1 Закону України Про державну службу. Крім того, Законом України Про державну службу передбачено виключну підставу для припинення державної служби набуття громадянства іншої держави, та закріплено за суб`єктом призначення чіткий обов`язок звільнити державного службовця у триденний строк з моменту встановлення факту набуття громадянства іншої держави. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність спірного наказу.

14. У своїй касаційній скарзі Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації фактично послався на доводи, що є аналогічні доводам зазначеним у касаційній скарзі Івано-Франківської обласної державної адміністрації.
15. У судовому засіданні представник відповідача доводи касаційної скарги підтримав та просив її задовольнити з підстав, що в ній зазначені.
16. Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
17. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
18. Відповідно до статті 1 Закону України Про державну службу державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
19. Статтею 83 цього Закону визначені підстави для припинення державної служби.
20. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 83 Закону України Про державну службу державна служба припиняється, у разі втрати права на державну службу або його обмеження.
21. Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 84 Закону України Про державну службу підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є: набуття громадянства іншої держави.
22. Згідно з частиною другою статті 84 вказаного Закону у випадках, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.
23. Як встановлено судами попередніх інстанцій, спірним наказом Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації за №157-к від 17 липня 2018 року ОСОБА_3 звільнено з посади заступника директора Департаменту - начальника управління регіонального розвитку, у зв`язку з втратою права на державну службу або його обмеженням внаслідок встановлення факту набуття ним громадянства іншої держави, відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону України Про державну службу.
24. Підставою для прийняття спірного наказу був лист Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 13 липня 2018 року № 60/2/2- 2906, відповідно до змісту та додатків якого ОСОБА_4 є громадянином Республіки Угорщина, та неодноразово здійснював поїздки за межі України з використанням закордонного паспорту громадянина Угорщина серії № НОМЕР_2 .
25. Таким чином, предметом судової перевірки у даній справі є правомірність вказаного наказу про звільнення позивача з посади на підставі пункту 2 частини першої статті 84 Закону України Про державну службу, у зв`язку з набуттям громадянства іншої держави.
26. Враховуючи те, що підставою для звільнення позивача з державної служби було наявність подвійного громадянства, то вказана обставина повинна була бути першочерговою та обов`язковою для встановлення апеляційним судом, тобто необхідно було достеменно встановити, перш за все факт набуття позивачем громадянства іншої держави та момент з якого відбулось його набуття.
27. Апеляційний суд не перевірив та не надав належної оцінки листу Служби безпеки України від 13 липня 2018 року № 60/2/2-2906, що наведений у якості підстави для прийняття спірного наказу №157-к від 17 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_3 , зокрема, чи може бути цей лист належним доказом для встановлення факту набуття іноземного громадянства громадянином України, про що вказував позивач у позовній заяві.
28. Крім того, передумовою для призначення позивача на державну службу є проходження спеціальної перевірки, відповідно до якої було встановлено, що він є громадянином України, однак, вказана обставина також залишилась поза увагою суду апеляційної інстанції.
29. Зазначені вище обставини є істотними та підлягали встановленню апеляційним судом, однак, апеляційний суд їх не встановив та не надав жодної правової оцінки доводам позивача щодо факту набуття ним іноземного громадянства.
30. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
31. Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
32. Доказами в адміністративному судочинстві, відповідно до частини першої статті 72 КАС України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
33. Частиною другою вказаної статті встановлено, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
34. Положенням частини другої статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
35. Згідно з частиною другою статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
36. Порядок оцінки доказів у справі встановлений статтею 90 КАС України. Так, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
37. З огляду на законодавчо встановлений обов`язок вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, суд апеляційної інстанції повинен був дослідити матеріали справи разом з наданими учасниками справи доказами та надати їм відповідну оцінку в порядку, передбаченому статтею 90 КАС України.
38. При цьому, у разі недостатності відповідних доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається, суд повинен був враховувати вимоги частини четвертої статті 9 КАС України, і у відповідних випадках витребувати їх із власної ініціативи.
39. Натомість, суд апеляційної інстанції вказаних норм процесуального права не врахував, що дає підстави для висновку про недотримання судом принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи.
40. За таких обставин, судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
41. За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
42. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
43. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
44. Частиною четвертою статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
45. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про недотримання судом апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції з направленням справи на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.
46. Під час нового розгляду справи суду слід встановити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, а у разі необхідності витребувати, і лише після цього вирішити спірні правовідносини. Судове рішення, на підставі встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в аспекті заявлених позовних вимог.
47. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 341, 344, 356 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2019 року у справі №0940/1503/18 скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 серпня 2019 року.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду