Справа № 520/5991/19
Суддя: Мінаєва К.В.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 серпня 2019 р. № 520/5991/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Мінаєвої К.В.,

за участю секретаря судового засідання - Остропільця Є.Є.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Амельченко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (майдан Театральний, буд. 1,м. Харків,61057, ) про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 08.07.2019 р., просив суд:

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату у вигляді компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за кожен місяць, починаючи з квітня 2006 р. по травень 2019 р. включно;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 1000000,00 грн. (один мільйон гривень).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому відповідачем 31.05.2019 р. були сплачені належні кошти з заробітної плати, а саме: донарахування та виплата премії з урахуванням посадового окладу, надбавки за ранг та надбавки за вислугу років за квітень-липень 2009 р., та донарахування та виплата премії за період з 2006-2016 р., індексацію заробітної плати за період з жовтня 2014 р. по листопад 2015 р., - за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 р. у справі №820/3284/19. Оскільки зазначені кошти були сплачені з порушенням строків виплати за кожен місяць, починаючи з квітня 2006 р. по травень 2019 р. включно, позивач вважає, що відповідачем повинна бути виплачена компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Від відповідача 24.07.2019 р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що при звільненні з ОСОБА_1 було проведено остаточний розрахунок 08.09.2016 р. та була відсутня будь-яка заборгованість, що було встановлено при розгляді адміністративних справ №820/3870/17 та №820/1313/18. На виконання рішення суду від 16.01.2019 р. у справі №820/3284/19 позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата 30.05.2019 р. Відповідач вважає, що оскільки з дати звільнення позивача до травня 2019 року заборгованості з виплати нарахованої заробітної плати не було, застосування формули нарахування компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати неможливо через відсутність складових, які беруться в розрахунок зазначеної компенсації. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач заперечує, вважає, що строк позовної давності в цій частині позовних вимог сплив та посилається на п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4, яким передбачена можливість звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди протягом трьох місяців з дня звільнення та не отримання трудової книжки та у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.06.2019 року прийнято до розгляду адміністративну справу та справу призначено у підготовче судове засідання на 02.07.2019 р. Протокольною ухвалою суду від 02.07.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 06.08.2019 р. для надання часу представнику відповідача підготувати відзив на адміністративний позов. Протокольною ухвалою суду від 06.08.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті на 13.08.2019 р.

У судове засідання, призначене на 13.08.2019 р., прибув позивач, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання прибув, наполягав на залишенні позовних вимог без задоволення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи позову та відзиву проти нього, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем як державний службовець з 16.08.2004 р. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України №120 від 08.09.2016 ОСОБА_1 звільнено з посади державної служби на підставі п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Правомірність вказаного наказу була предметом дослідження при розгляді адміністративної справи №820/5040/16. Постановою Харківського окружного адміністративного суду України від 28.02.2017 р. по справі №820/5040/16, яка залишена без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2017 р. по справі №820/5040/16, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального відділення фонду державного майна України по Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу від 08.09.2016 №120, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено. Постановою Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову. В решті - постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року залишено без змін.

Також судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 р., яке залишено без змін Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 р., у адміністративній справі №820/3284/18 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення не донарахованої заробітної плати, премії, сум індексації заробітної плати позов задоволено частково. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області донарахувати та виплатити премію ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області донарахувати та виплатити премію ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 2006-2016 роки, з урахуванням надбавки (доплати) персональної, згідно ч. 1 ст. 98 КЗпП України та вимог Положень про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, які затверджені наказами голови Фонду державного майна України від 22.02.2001 №227, від 06.06.2006 №885, Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень та представництв Фонду державного майна України, яке затверджено наказом голови Фонду державного майна України від 19.07.2012 №3144. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області донарахувати та виплатити індексацію заробітної плати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року, включно, згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці". В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Як слідує з матеріалів справи, листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 31.05.2019 р. №36-3547 ОСОБА_1 повідомлено про перерахування на персональну картку позивача в АТ КБ «Приватбанк» 31.05.2019 р. належних коштів відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 р. у справі №820/3284/18. (а.с.30)

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 р. у справі №520/814/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за 874 дні 185628,86 грн. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 р. скасовано рішення суду першої інстанції та стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14150 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят) грн. 79 коп.

Матеріали справи містять лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 10.07.2019 р. №38-4289, яким повідомлено ОСОБА_1 , що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 р. у справі №520/814/19 були нараховані та перераховані належні кошти в сумі 14150,79 грн. 10.07.2019 р. (а.с.175)

В даній адміністративній справі позивач просить стягнути компенсації втрати частини заробітної плати з квітня 2006 р. по травень 2019 р. В підготовчому судовому засіданні позивач пояснив, що до цих вимог відносяться: премії з урахуванням посадового окладу, надбавки за ранг та надбавки за вислугу років за квітень липень 2009 р., премії за період з 2006-2016 р. та індексації заробітної плати за період з 2014 р. по 2015 р., які були виплачені відповідачем з порушенням строку 31.05.2019 р. відповідно адміністративної справи №820/3284/18. Також позивач просив суд вийти за межі позовних вимог щодо стягнення компенсації втрати частини доходів щодо виплат за судовим рішенням №520/814/19.

Щодо позовних вимог, які стосуються компенсації втрати частини доходів за судовим рішенням у справі №820/3284/18 суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Також суд зазначає, що у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України №9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року Конституційний суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2019 року №727/7818/16-а, від 12.06.2019 р. №425/38/17, від 17.07.2019 р. №825/2023/16, від 20.02.2018 р. №336/4675/17, від 20.02.2018 р. №522/5664/17. Зокрема, в постанові від 20.02.2018 р. №522/5664/17 Верховним Судом України зазначено про те, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що компенсація втрати частини доходу не підлягає стягненню, оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 жодної заборгованості з виплати заробітної плати перед ним не існувало, інші нарахування та виплати відбулись на виконання рішення суду, тому застосувати положення Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації не має жодних підстав, враховуючи наступне.

Обґрунтовуючи повний розрахунок з позивачем, відповідач посилається на розрахунковий лист за вересень 2016 р., відповідно до якого борг перед ОСОБА_1 на кінець місяця відсутній, нараховано оклад 892,91 грн., за невикористану відпустку 8859,40 грн., оплата за ранг 54,55 грн., за вислугу років без ранга 348,23 грн., утримано 2081,80 грн. 08.09.2016 р. виплачена заробітна плата за серпень 2016 р. у сумі 2252,61 грн., 12.09.2016 р. за вересень 2016 р. сплачено 8073,29 грн. (а.с.66)

Позивач наполягав на тому, що його звільнення є незаконним, а відповідач імітував дії зі здійснення розрахунку з ним 08.09.2016 р.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що процедура звільнення позивача проведена на законних підставах з додержанням вимог чинного законодавства. Щодо неотримання трудової книжки відповідач зазначив, що це відбулось із вини позивача, під час ознайомлення з наказом про звільнення ОСОБА_1 було запропоновано здійснити заходи щодо проставлення підпису про ознайомлення з наказом, здійснити передачу справ, здати службове посвідчення та отримати трудову книжку та вчинити інші дії. Однак, від вказаних заходів позивач відмовився, про що було складено відповідний акт. Відповідачем також було направлено лист до позивача з пропозицією отримати трудову книжку, зазначений лист ОСОБА_1 отримав, однак не звертався щодо видачі йому трудової книжки. Отже, на час розгляду даної справи трудова книжка позивача перебуває в архіві Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області.

Суд зазначає, що обставини звільнення, перебування на лікарняному та неотримання позивачем трудової книжки не є предметом розгляду в даній справі, досліджувались при розгляді справ №820/5040/16 та №820/5873/16, а питання повноти розрахунку з позивачем у вересні 2016 р. не впливає на факт порушення строків виплати доходів, які присуджені за судовим рішенням у справі №820/3284/18.

При розгляді справи №520/5991/19 суд приймає до уваги висновки суду, викладені в рішенні по справі №820/3284/18, а саме встановлення факту неправомірної невиплати позивачу премії за період з квітень-липень 2009 р. та з 2006-2016 р.; сум індексації заробітної плати за період з жовтня 2014 р. по листопад 2015 р. Зокрема, суд встановив, що при здійсненні преміювання ОСОБА_1 . Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області за період з 2006 року по 2016 рік не дотримано пункт 2 Положення №3144 та, як наслідок, порушено ст. 98 КЗпП України, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оплату праці", не здійснено індексацію заробітної плати ОСОБА_1 у період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року, включно, та не нараховані відповідачем суми премій за квітень, травень, червень та липень 2009 року та за період з 2006-2016 роки та індексації за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року, включно.

За рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 р. у справі №820/3284/18 відповідачем здійснено виплату премії з урахуванням посадового окладу, надбавки за ранг та надбавки за вислугу років за квітень липень 2009 р., премії за період з 2006-2016 р. та індексації заробітної плати за період з 2014 р. по 2015 р., - 31.05.2019 року. Відповідно розрахункового листа за травень 2019 р., ОСОБА_1 нараховано 26075,16 грн., разом з індексацією заробітної плати, та утримано 5084,66 грн., до виплати 20990,50 грн. (а.с. 68-70)

Отже, фактична виплата відповідачем зазначених коштів відбулась невчасно, тобто не у період з 2006 р. по 2016 р., під час роботи позивача в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Харківській області, а лише після ухвалення судового рішення.

Щодо виплати компенсації втрати частини доходів за судовим рішенням №520/814/18, суд зазначає наступне.

Позивач звільнився 08.09.2016 р., останній розрахунок фактично проведено 31.05.2019 р., кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2016 р. по 30.05.2019 р. включно становить 680 днів. Зазначені обставини встановлені при розгляді справи №520/814/19 Другим апеляційним адміністративним судом. Зазначеним рішенням було стягнуто на користь позивача з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-139цс12, за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, оскільки виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка була стягнута за рішенням Другого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 р. у справі №520/814/19, є по своїй суті компенсаторною та є не доходом в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд вважає відсутніми підстави для повторного стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів за цей період часу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків їх виплати щодо виплат за судовим рішенням у справі №820/3284/18, а позов в цій частині підлягає задоволенню. В той же час, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині компенсації втрати частини доходів за судовим рішенням №520/814/18.

Водночас суд наголошує, що Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошових доходів, тому правильним та ефективним способом захисту порушеного права буде визнання протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо виплачених грошових доходів на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 р. №820/3284/18, а саме: премії з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року; премії за період з 2006-2016 роки, з урахуванням надбавки (доплати) персональної, згідно ч. 1 ст. 98 КЗпП України та вимог Положень про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, які затверджені наказами голови Фонду державного майна України від 22.02.2001 №227, від 06.06.2006 №885, Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень та представництв Фонду державного майна України, яке затверджено наказом голови Фонду державного майна України від 19.07.2012 №3144; індексації заробітної плати за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року, включно, згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці", а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплати компенсацію втрати частини доходів щодо виплачених грошових доходів на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 р. №820/3284/18, а саме: премії з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року; премії за період з 2006-2016 роки, з урахуванням надбавки (доплати) персональної, та індексації заробітної плати за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року, включно.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди у сумі 1000000 грн. суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд має надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

З пояснень позивача встановлено, що завдана моральна шкода полягає у неможливості влаштуватись на роботу, необхідності займу коштів, заборгованості за комунальні послуги, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а також до приниження честі, гідності та ділової репутації.

Водночас заподіяння шкоди у заявленому розмірі, на думку позивача, здійснено незаконним звільненням, зокрема, під час перебування на лікарняному, невидачею трудової книжки, несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, що встановлено судовими рішеннями, несвоєчасним розрахунком при звільненні, - що не є предметом розгляду в даній справі. Вказані обставини досліджувалися при розгляді інших судових справ, а саме: №820/5040/16, №820/5873/18, №820/3870/17, №820/1313/18, №520/814/19. Відповідно до ч. 5 ст. 2 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, в даній справі моральна шкода розглядається як шкода, завдана ненарахуванням та невиплатою компенсації втрати частини доходів.

Позивач, по перше, не обґрунтовує розмір моральної шкоди, завданий неправомірною бездіяльністю відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини грошових доходів, що встановлено під час розгляду даної адміністративної справи.

По друге, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог позивача про стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст.72-77, 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (майдан Театральний, буд. 1,м. Харків,61057, ) про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо виплачених грошових доходів на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 р. №820/3284/18, а саме: премії з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року; премії за період з 2006-2016 роки, з урахуванням надбавки (доплати) персональної, згідно ч. 1 ст. 98 КЗпП України та вимог Положень про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, які затверджені наказами голови Фонду державного майна України від 22.02.2001 №227, від 06.06.2006 №885, Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень та представництв Фонду державного майна України, яке затверджено наказом голови Фонду державного майна України від 19.07.2012 №3144; індексації заробітної плати за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року, включно, згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці".

Зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів щодо виплачених грошових доходів на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 р. №820/3284/18, а саме: премії з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року; премії за період з 2006-2016 роки, з урахуванням надбавки (доплати) персональної, згідно ч. 1 ст. 98 КЗпП України та вимог Положень про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, які затверджені наказами голови Фонду державного майна України від 22.02.2001 №227, від 06.06.2006 №885, Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень та представництв Фонду державного майна України, яке затверджено наказом голови Фонду державного майна України від 19.07.2012 №3144; індексації заробітної плати за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року, включно, згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці".

Перерахунок та виплату здійснити за відповідні періоди по кожній виплаті з моменту затримки по день фактичної виплати - 31.05.2019 р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (майдан Театральний, буд. 1,м. Харків,61057, ) судові витрати по сплаті судового збору в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири грн.) 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 23 серпня 2019 року.

Суддя Мінаєва К.В.