Справа № 160/6837/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року Справа № 160/6837/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-
19.07.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі ім. Шевченка з 01.04.1982 року по 01.11.1982 року та з 15.03.1983 року по 01.11.1983 року, також у колгоспі «Прогрес» з 01.03.1984 року по 20.11.1987 року, з 01.03.1988 року по 20.11.1988 року, з 01.03.1989 року по 20.11.1989 року, з 01.03.1990 року по 20.11.1990 року, з 01.03.1991 року по 20.11.1991 року, з 01.03.1992 року по 20.11.1992 року, з 01.03.1993 року по 20.11.1993 року, з 01.03.1994 року по 20.11.1994 року, з 01.03.1995 року по 20.11.1995 року, з 01.03.1996 року по 20.11.1996 року, з 01.03.1997 року по 20.11.1997 року;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі ім. Шевченка з 01.04.1982 року по 01.11.1982 року та з 15.03.1983 року по 01.11.1983 року, а також у колгоспі «Прогрес» з 01.03.1984 року по 20.11.1987 року, з 01.03.1988 року по 20.11.1988 року, з 01.03.1989 року по 20.11.1989 року, з 01.03.1990 року по 20.11.1990 року, з 01.03.1991 року по 20.11.1991 року, з 01.03.1992 року по 20.11.1992 року, з 01.03.1993 року по 20.11.1993 року, з 01.03.1994 року по 20.11.1994 року, з 01.03.1995 року по 20.11.1995 року, з 01.03.1996 року по 20.11.1996 року, з 01.03.1997 року по 20.11.1997 року;
- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення, тобто з 13.03.2019 року.
В обґрунтування позову зазначається, що по досягненню пенсійного віку позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, однак, останній безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи ОСОБА_1 у колгоспі ім. Шевченка з 01.04.1982 року по 01.11.1982 року та з 15.03.1983 року по 01.11.1983 року, а також у колгоспі «Прогрес» з 01.03.1984 року по 20.11.1987 року, з 01.03.1988 року по 20.11.1988 року, з 01.03.1989 року по 20.11.1989 року, з 01.03.1990 року по 20.11.1990 року, з 01.03.1991 року по 20.11.1991 року, з 01.03.1992 року по 20.11.1992 року, з 01.03.1993 року по 20.11.1993 року, з 01.03.1994 року по 20.11.1994 року, з 01.03.1995 року по 20.11.1995 року, з 01.03.1996 року по 20.11.1996 року, з 01.03.1997 року по 20.11.1997 року, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що наявний страховий стаж ОСОБА_1 є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмовив позивачу у призначенні пенсії. Однак, висновки відповідача про відсутність підстав для зарахування вищевказаних періодів роботи ОСОБА_1 у колгоспі ім. Шевченка та у колгоспі «Прогрес» до її страхового стажу є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем надано всі необхідні документи, що підтверджують цей страховий стаж, зокрема, трудову книжку та відповідні уточнюючі довідки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6837/19 за вищевказаною позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
07 серпня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем під час звернення до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком не було надано всіх необхідних документів на підтвердження достатнього для її призначення страхового стажу, а саме: свідоцтва про шлюб, що підтвердило б те, що довідка №42 від 03.04.2015 року підтверджує необхідну кількість трудоднів саме ОСОБА_1 , в той час, як ця довідка видана на ОСОБА_2 . Крім того, періоди роботи у колгоспі «Прогрес» не можливо зарахувати до трудового стажу позивача, оскільки в трудовій книжці дані періоди підтверджені печаткою іншого підприємства, а саме: КСП «Прогрес». За таких обставин, підтвердженим є стаж позивача лише 09 років 08 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 263 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.03.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надала наступні документи: трудову книжку, копії свідоцтв про народження дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , довідку про вихододні №42 від 03.04.2015р. на ОСОБА_2 , 1958 р.н., архівну довідку №К-31 від 05.03.2019р. про укладені договори з бригадою сезонних працівників по вирощуванню овочевих культур, де зазначена ОСОБА_1 , довідку №2011 від 15.02.2013р., видану ТОВ «Прогрес-2000», про те, що договори найманих працівників не збереглися за період з 01.03.1977р. по 01.12.1982р. та з 01.03.1994р. по 20.11.1999р., довідку №43 від 03.04.2015р. про реорганізацію колгоспу ім. К. Маркса, довідку №2 від 10.03.2011р., видану ТОВ «Агро-Самара», про стаж роботи з 14.06.2001р. по 31.10.2001р., довідки про нарахування заробітної плати №36, №37, №38 від 23.03.2011р., видані ТОВ «Прогрес-2000», за період з 1972р. по 1994р., довідку №11-25 К/07 від 19.02.2019р., видану архівним відділом Юр`ївської районної державної адміністрації, про реорганізацію колгоспу «Прогрес», довідку №12 від 15.02.2011р., видану ТОВ «Прогрес-2000», про реорганізацію колгоспу «Прогрес».
Відповідно до розрахунку стажу та на підставі вищезазначених документів до страхового стажу ОСОБА_1 були зараховані наступні періоди роботи:
- з 01.03.1977р. по 01.12.1981р. в колгоспі «Прогрес»;
- з 02.01.1984р. по 01.01.1987р. період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку;
- з 01.03.1998р. по 20.11.1998р. та з 01.03.1999р. по 20.11.1999р. в КСП «Прогрес»;
- з 14.06.2001р. по 31 10.2001р. в ТОВ «Агро-Самара»;
- з 01.10.2017р. по 30.11.2017р. у Троїцькій сільській виборчій комісії Павлоградського району Дніпропетровської області (за даними системі персоніфікованого обліку).
Таким чином, до страхового стажу позивача зараховано лише 9 років 8 місяців 29 днів.
Листом від 24.04.2019р. за вих.№91/03.22-19 ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, посилаючись на те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить лише 9 років 8 місяців 29 днів, відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також у вказаному листі повідомлялося, що до страхового стажу позивача не було враховано наступні періоди:
- з 01.04.1982р. по 01.11.1982р. та з 15.03.1983р. по 01.11.1983р. - за час роботи у колгоспі «ім. Шевченка», оскільки підтверджуюча довідка №42 від 03.04.2015р. із зазначенням трудоднів видана на ОСОБА_2 , 1958 р.н., що не підтверджено свідоцтвом про шлюб (свідоцтво про шлюб не надано);
- з 01.03.1984 року по 20.11.1987 року, з 01.03.1988 року по 20.11.1988 року, з 01.03.1989 року по 20.11.1989 року, з 01.03.1990 року по 20.11.1990 року, з 01.03.1991 року по 20.11.1991 року, з 01.03.1992 року по 20.11.1992 року, з 01.03.1993 року по 20.11.1993 року, з 01.03.1994 року по 20.11.1994 року, з 01.03.1995 року по 20.11.1995 року, з 01.03.1996 року по 20.11.1996 року, з 01.03.1997 року по 20.11.1997 року - час роботи у колгоспі «Прогрес», оскільки уточнюючі довідки з зазначенням трудоднів за вищевказаний період надані не були, а записи про трудодні, що містяться у трудовій книжці позивача, засвідчені іншим підприємством - КСП «Прогрес». Згідно з архівною довідкою №К-31 від 05.03.2019р. в книгах обліку праці і заробітної плати колгоспників фонду КСП «Прогрес» немає відомостей про роботу ОСОБА_1 . Інформація про відпрацьовані вихододні відсутня. Таким чином, підстави для призначення пенсії за віком відсутні.
Не погодившись з вказаною позицією відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Частиною 2 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п.2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів,особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати,посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За змістом приписів п.18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності - архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 р. у справі №439/1148/17.
Судом встановлено, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162, та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58.
Як зазначалося вище, підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи у колгоспі «Прогрес» з 01.03.1984 року по 20.11.1987 року, з 01.03.1988 року по 20.11.1988 року, з 01.03.1989 року по 20.11.1989 року, з 01.03.1990 року по 20.11.1990 року, з 01.03.1991 року по 20.11.1991 року, з 01.03.1992 року по 20.11.1992 року, з 01.03.1993 року по 20.11.1993 року, з 01.03.1994 року по 20.11.1994 року, з 01.03.1995 року по 20.11.1995 року, з 01.03.1996 року по 20.11.1996 року, з 01.03.1997 року по 20.11.1997 року стало те, що записи про ці періоди роботи у трудовій книжці позивача посвідчено, на думку відповідача, печаткою іншого підприємства, а саме: КСП «Прогрес».
Разом з тим, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії, зокрема, надавалась довідка ТОВ «Прогрес-2000» №12 від 15.02.2011 року, а також довідка Архівного відділу Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетроської області від 19.02.2-19р. за №11-25К/07, з яких зазначено, що колгосп «Прогрес» 25.01.1995 року реорганізовано (перетворено) в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Прогрес», яке є його правонаступником, що підтверджується протоколом загальних зборів №1 від 25.01.1995 року. КСП «Прогрес» зареєстровано розпорядженням голови райдержадміністрації від 10.10.1997р. №272. В подальшому КСП «Прогрес» реорганізовано в ТОВ «Прогрес-2000», яке є його правонаступником, що підтверджується установчим договором від 20.06.2000 року.
Встановлені обставини дають підстави для висновку, що записи у трудовій книжці позивача про вищевказані періоди роботи у колгоспі «Прогрес» засвідчені печаткою правонаступника цього колгоспу, а саме: КСП «Прогрес», що, в свою чергу, свідчить про відповідність такого засвідчення вимогам чинного законодавства та про належне підтвердження такими записами трудової книжки вказаних періодів роботи, що беззаперечно надає підстави для їх зарахування до страхового стажу позивача.
Крім того, що додатково факт роботи ОСОБА_1 в колгоспі «Прогрес» з 1984 року по 1997 рік підтверджується архівною довідкою КЗ «Юр`ївський районний трудовий архів» Юр`ївської районної ради від 17.04.2019р. за №К-65.
Таким чином, відмова відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі «Прогрес» з 01.03.1984 року по 20.11.1987 року, з 01.03.1988 року по 20.11.1988 року, з 01.03.1989 року по 20.11.1989 року, з 01.03.1990 року по 20.11.1990 року, з 01.03.1991 року по 20.11.1991 року, з 01.03.1992 року по 20.11.1992 року, з 01.03.1993 року по 20.11.1993 року, з 01.03.1994 року по 20.11.1994 року, з 01.03.1995 року по 20.11.1995 року, з 01.03.1996 року по 20.11.1996 року, з 01.03.1997 року по 20.11.1997 року є необґрунтованою та протиправною, а такому наявні підстави для задоволення частини позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати ці періоди до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у колгоспі «ім. Шевченка» з 01.04.1982р. по 01.11.1982р. та з 15.03.1983р. по 01.11.1983р. з посиланням на те, що підтверджуюча довідка №42 від 03.04.2015р. із зазначенням трудоднів видана на ОСОБА_2 , 1958 р.н., в той час як прізвище позивача на час звернення за призначенням пенсії ОСОБА_3 і свідоцтво про шлюб не надано, суд зазначає про таке.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 передбачено повноваження органу, що призначає пенсію, перевіряти подані для її призначення документи на наявність розбіжностей (невідповідностей) та з`ясовувати і усувати такі розбіжності (невідповідності) шляхом комунікації з фізичними особами, які їх подали, через вимогу дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих документів і подання додаткових документів.
Разом з тим, відповідач у даному випадку проігнорував вказані приписи п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 та не звернувся до позивача з вимогою надати у встановлений строк підтверджуючі додаткові документи щодо зміни нею прізвища (свідоцтва про шлюб), а одразу відмовив у зарахуванні вищевказаних періодів роботи у колгоспі «ім. Шевченка» до страхового стажу позивача.
Отже, такі дії вчинені відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені чинним законодавством, а отже є протиправними.
Водночас, згідно зі свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , копія кого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_2 після укладення шлюбу отримала прізвище чоловіка « ОСОБА_3 ». Тобто, документи, що містяться в матеріалах справи підтверджують період роботи позивача у колгоспі ім. Шевченка.
Суд враховує, що цей документ було надано вже після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, тому він і не враховувався при його прийнятті, однак, сам факт надання цього документа (свідоцтва про шлюб, яке підтверджує факт зміни позивачем прізвища) свідчить про його наявність, в той час, як відповідач, будучи наділеним повноваженнями витребувати такий документ на підтвердження цих обставин та для зарахування вказаних вище періодів роботи позивача у колгоспі «ім. Шевченка» до її страхового стажу, цим не скористався.
За таких обставин, також наявні підстави для задоволення частини позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі ім. Шевченка з 01.04.1982 року по 01.11.1982 року та з 15.03.1983 року по 01.11.1983 року.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що у даному випадку відповідач не в повній мірі використав надані йому повноваження щодо перевірки наявності підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, водночас, жодним чином не спростував відомості, які зазначені в трудовій книжці позивача та в уточнюючих довідках, а, отже, передчасно відмовив позивачеві у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі ім. Шевченка з 01.04.1982 року по 01.11.1982 року та з 15.03.1983 року по 01.11.1983 року, також у колгоспі «Прогрес» з 01.03.1984 року по 20.11.1987 року, з 01.03.1988 року по 20.11.1988 року, з 01.03.1989 року по 20.11.1989 року, з 01.03.1990 року по 20.11.1990 року, з 01.03.1991 року по 20.11.1991 року, з 01.03.1992 року по 20.11.1992 року, з 01.03.1993 року по 20.11.1993 року, з 01.03.1994 року по 20.11.1994 року, з 01.03.1995 року по 20.11.1995 року, з 01.03.1996 року по 20.11.1996 року, з 01.03.1997 року по 20.11.1997 року, а також у призначенні пенсії за віком відповідно до дп.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення, тобто з 13.03.2019 року.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення частини позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення, тобто з 13.03.2019 року, з огляду таке.
В рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Частиною 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2019р. про призначення пенсії за віком відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі ім. Шевченка з 01.04.1982 року по 01.11.1982 року та з 15.03.1983 року по 01.11.1983 року, та періоди роботи у колгоспі «Прогрес» з 01.03.1984 року по 20.11.1987 року, з 01.03.1988 року по 20.11.1988 року, з 01.03.1989 року по 20.11.1989 року, з 01.03.1990 року по 20.11.1990 року, з 01.03.1991 року по 20.11.1991 року, з 01.03.1992 року по 20.11.1992 року, з 01.03.1993 року по 20.11.1993 року, з 01.03.1994 року по 20.11.1994 року, з 01.03.1995 року по 20.11.1995 року, з 01.03.1996 року по 20.11.1996 року, з 01.03.1997 року по 20.11.1997 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 23.08.2019 року.

Суддя О.М. Турова