Справа № 580/1697/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1697/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів Лічевецького І.О.,

Степанюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, відповідно до змісту якого просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 14.01.2019 винесену державним виконавцем Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Савченко Оленою Михайлівною про стягнення штрафу у розмірі 9886 грн. 39 коп. та суми виконавчого збору у розмірі 3295 грн. 46 коп. із позивача.

На обґрунтування вказаних позовних вимог, позивач вказує, що заборгованість позивача розрахована за період з 19.07.2010 по 01.01.2019, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату введена лише у 2018 році, тому позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість рішення суду першої інстанції, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено частиною 14 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2275-VIII від 03.07.2018, який набрав законної сили 28.08.2018.

Разом з тим, на думку апелянта, згідно статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, відтак оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2010 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату введена лише з 28.08.2018, тому оскаржувана постанова є протиправною.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано, що оскільки боржник (позивач) не сплачував аліменти у повному обсязі, доказів такої сплати до органу виконавчої служби не надано, тому державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 30% суми заборгованості 32954, 67 грн, що складає 9886 грн. 39 коп.

З огляду на зазначене, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники судового процесу, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились та явку уповноважених представників до суду не забезпечили.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження в межах строку розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами, постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Шевченком Максимом Романовичем відкрито виконавче провадження ВП №50725030 з виконання виконавчого листа №2-457 від 26.08.2010, виданого Христинівським районним судом Черкаської області, про стягнення з позивача аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.07.2010 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Пацуріної Оксани Василівни виконавчий лист №2-457 від 26.08.2010 передано до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Постановою головного державного виконавця Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Діденка М.М. ВП №50725030 від 10.10.2017 прийнято виконавче провадження №50725030.

У подальшому, постановою державного виконавця Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Савченко О.М. ВП №50725030 від 14.01.2019 до позивача за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, накладено штраф у розмірі 30% від суми заборгованості 32 954 грн. 67 коп., що складає 9886 грн. 39 коп.

Крім того, відповідачем складено і направлено позивачу розрахунок виконавчого збору №470 від 14.04.2019 на суму 3295 грн. 46 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням та вважаючи його таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся до суду про його оскарження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу було відомо про наявність у нього заборгованості з аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2275-VIII від 03.07.2018, відтак оскаржувана постанова є законною та скасуванню не підлягає.

Крім того, оскільки постанова про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 3295 грн. 46 коп. не була винесена, тому вказана вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону.

Відповідно до частини 3 вказаної статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У подальшому, 28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Вищевказаним Законом стаття 71 Закону була доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

У той же час, до 28.08.2018 стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Таким чином, новий нормативно-правовий акт (Закон № 2475-VIII) змінює закріплені у попередніх нормах (ст. 71 Закону в редакції до 28.08.2018) правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку із наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, головним державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу у розмірі 9886 грн. 39 коп. від 14.01.2019 по ВП №50725030.

Однак, колегія суддів зауважує, що оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 2010 року та становила відповідну суму, згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 від 02.01.2019, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 2 частини 14 статті 71 Закону, введена лише з 28 серпня 2018 року, відтак позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Вказане виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно п. 49 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.1979 у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства, право має бути в адекватній мірі доступним: особи повинні мати відповідну обставинам можливість орієнтуватися у тому, які правові норми застосовуються у даному випадку. Норма не може вважатися «законом», доки вона не сформульована з достатнім ступенем точності, що дозволяє особі узгоджувати з нею свою поведінку: особи повинні мати можливість передбачити у розумному відносно обставин ступені наслідки, які може потягнути певне діяння».

Отже, у межах спірних правовідносин, позивач не мав можливості передбачити наслідки несплати ним аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворювалася відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками, викладеними в ухвалах Верховного Суду від 22 липня 2019 року (справа №620/655/19) та від 01 серпня 2019 року (справа 440/1253/19) про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на те, що оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2007 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» введена лише з 28 серпня 2018 року, то з урахуванням ст. 58 Конституції України на позивача не може бути накладено штраф з розрахунку всієї суми заборгованості.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків від суми заборгованості 32 954, 67 грн. що складає 9886, 39 грн.

Разом з тим, позовні вимоги в частині скасування постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 3295 грн. 46 коп., задоволенню не підлягають, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, постанова про стягнення з позивача виконавчого збору не була винесена, тому вказана позовна вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відтак колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права.

Таким чином, на підставі встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також спростовуються доводами апелянта.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 - скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 14.01.2019 за виконавчим провадженням № 50725030, винесену державним виконавцем Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Савченко Оленою Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 9886 грн. 39 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді І.О. Лічевецький

А.Г. Степанюк