Справа № 420/4947/19
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4947/19
УХВАЛА

27 серпня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Шевченко Олександру Володимировичу про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Шевченко Олександру Володимировичу (далі провідний професіонал Шевченко О.В .) про визнання протиправним та скасування рішення Фонду (провідного професіонала Шевченко О.В.) в частині затвердження умов продажу активів ПАТ «ВТБ Банк», а саме: права вимоги за кредитним договором 01/08-Р від 23.01.2008 укладеним з фізичною особою забезпечення: Житлова нерухомість, квартира:2-х кімнатна, заг.площ.50Ю0кв.м, житлова площа 29,1 кв.м АДРЕСА_1 _; *Порука ФО; виставлена на відкриті торги (аукціон) призначені на 30.08.2019 року за лот: GL3N07923.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч.1 ст.170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вивчивши позов та додані до нього матеріали суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 4 КАС України становлено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Велика палата Верховного Суду щодо принципів розмежування підсудності неоднаразово вказувала, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відтак помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки та банківську діяльність»; ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Законом України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тобто процедура припинення банку регламентована двома Законами. При спірних правовідносинах, які виникають під час ліквідації банків, повинні враховуватися норми та особливості застосування цих Законів.

Статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (п.8 ч.2 ст.4 цього Закону)

Ці правовідносини стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку.

Правовідносини між вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та Фондом складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого відшкодування вкладникам.

Верховний Суд зробив висновок, що Фонд у правовідносинах щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок Фонду виконує управлінські функції незалежно від перебігу процедури ліквідації банку. У вказаних правовідносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду (постанови 18.04.2018 року в справі № 813/921/16, від 23.05.2018 року в справі № 820/3770/16, від 20.06.2018 року в справах № 805/2090/17-а, № 820/3664/16, від 27.06. 2018 року у справі № 813/2943/16, від 31.10.2018 року у справі № 815/2229/16, від 28.11.2018 у справі № 592/13020/17, від 12.12.2018 року у справі № 826/22119/15, від 30.05.2018 у справі №757/2216/15-ц, від 12.06.2018 у справі №910/14465/17, від 16.05.2018 у справі №910/24198/16та інші).

Таким чином, спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, інші правовідносини, які виникають за спорами з Фондом під час лікавідації банку вирішуються в порядку цивільного та господарського судочинства.

З урахуванням викладеного, враховуючи зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 по даній справі не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинстів, у звязку з чим необхідно відмовити у відпритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст.170,248 КАС України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Шевченко Олександру Володимировичу про визнання протиправним та скасування рішення.

Адміністративний позов з додатками повернути позивачу.

Ухвала суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В.Катаєва