Справа № 640/13215/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Епель О.В.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді» до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича, треті особи - ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Леді» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича, треті особи - ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання протиправними та скасування постанов, в якому просив:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича, які полягають у накладені арешту на корпоративні права ОСОБА_1 у ТОВ «Леді»;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 11 квітня 2019 року по виконавчому провадженні №58184943 в частині накладення арешту на корпоративні права ОСОБА_1 у ТОВ «Леді» у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 2 800 000,00 грн.;

- заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки боржника у статутному капіталі ТОВ «Леді» та здійснювати будь-які операції з розміром статутного капіталу ТОВ «Леді», що можуть призвести до зменшення розміру частки боржника, зменшення її вартості, а також зміни співвідношення номінальної вартості частки боржника в статутних капіталах, на які накладено арешт.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відзив на апеляційну скаргу від Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.4, ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Леді», оскаржує дії та постанову відповідача в рамках виконавчого провадження, відкритого з метою примусового виконання виконавчого листа (дублікат), виданого 28 лютого 2018 року Оболонським районним судом міста Києва у справі №756/16608/17, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги належить розглядати Оболонському районному суду міста Києва за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Леді» оскаржуються дії та постанова приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича, вчинені в рамках виконавчого провадження, відкритого з метою примусового виконання виконавчого листа (дублікат), виданого 28 лютого 2018 року Оболонським районним судом міста Києва у справі №756/16608/17.

Позивач, вважає дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У свою чергу порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону передбачено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно із частиною першою статті 14, частинами першою, другою статті 15 цього Закону учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 6, 8 частини третьої статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право накладати арешт на майно боржника; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно із частиною першою статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За частинами першою, другою статті 74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як зазначалось вище, сторонами виконавчого провадження, в силу приписів ч.1 та 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII є стягував і боржник.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на той факт, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Леді» не є стороною виконавчого провадження у справі №756/16608/17, тому позивач позбавлений права звернутися зі скаргою на дії виконавця, відповідно до положень ст.. 447 ЦПК України.

Водночас, після надходження на виконання виконавчого листа приватний виконавець реалізовує надані йому законом специфічні владні повноваження з виконання, зокрема, судового рішення. Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження», повинен вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Такі приписи не обмежують його повноважень на здійснення виконавчих дій, але водночас зобов`язують використовувати свої правомочності таким чином, щоб не порушувати права чи законні інтереси, зокрема, юридичних осіб.

Коли суд цивільної юрисдикції ухвалив рішення в межах предмета спору, а виконавець на стадії виконання цього рішення наклав арешт на майно боржника, і таким чином порушив право на це майно третьої особи (особи, яка не була стороною чи учасником провадження у цивільній справі і не є стягувачем чи боржником у виконавчому провадженні), то є підстави презюмувати, що в такому правовому відношенні виконавець діє як публічна посадова особа, здійснює насамперед публічно-владні, обов`язкові, нерідко забезпечувані примусом управлінські функції. У цьому разі виконавець набуває статусу посадової особи - суб`єкта владних повноважень.

Якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема, юридичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така юридична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в побічно-правових спорах юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 826/14603/17.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, є помилковим, адже судом належним чином не було визначено характеру спору, суб`єктного складу правовідносин, предмета й підстав заявлених вимог, унаслідок чого дійшов хибного висновку щодо належності спору до юрисдикції цивільного суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді» - задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року - скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 287, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді» - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року - скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Л.В.Бєлова

О.В.Епель

Постанова складена в повному обсязі 19 серпня 2019 року.