Справа № 360/3230/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 серпня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3230/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд:

-визнати бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області протиправною, щодо не включення періодів роботи з 29.01.1987 по 06.07.1990 у «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации», з 01.02.1993 по 30.05.2000 у «Луганскстройиндустрия», з 01.02.2005 по 30.06. 2010;

-зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії період роботи позивача з 29.01.1987 по 06.07.1990 у «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации», з 01.02.1993 по 30.05.2000 у «Луганскстройиндустрия», з 01.02.2005 по 30.06.2010 та здійснити призначення пенсії за віком з урахуванням до страхового стажу вищевказаних періодів роботи з дня звернення за призначенням пенсії (а.с.4-5).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

У травні 2019 року позивачем було подано документи на розгляд до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області для призначення пенсії за віком. Позивач отримав повідомлення про відмову в призначенні пенсії за №2621/03-18 від 21 травня 2019 року, аргументований тим, що згідно п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу не менше 26 років. Згідно документів наданих позивачем для розгляду, загальний стаж роботи складає 16 років 6 місяців 26 днів, що не відповідає вищевказаній статті чинного законодавства. Відповідачем не зараховано до страхового стажу для обчислення пенсії, періоди роботи: з 29.01.1987 по 06.07.1990 у «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации» (мовою оригіналу), з 01.02.1993 по 30.05.2000 у «Луганскстройиндустрия» (мовою оригіналу), періоди підприємницької діяльності позивача з 01.02.2005 по 30.06.2010 та з 01.07.2013 по 31.12.2013, що підтверджується розпискою про повідомлення. Позивач не згоден з прийнятим рішенням відповідача.

При цьому позивач зазначив, що період роботи з 29.01.1987 по 06.07.1990 у «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации» (мовою оригіналу) підтверджується архівною довідкою за №03-28/3196 від 23.04.2019 та архівною довідкою за №03-28/3195.

Щодо періоду роботи 01.02.1993 по 30.05.2000 у «Луганскстройиндустрия» (мовою оригіналу), позивач зазначив, що відповідач не зарахував період з приводу того, що запис про прийняття на роботу та підстава виконано різними кольорами та не надавалась підтверджуюча довідка за даний період часу. Крім того, відповідачем також не зараховано період з 01.07.2013 по 31.12.2013 у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав до суду та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 15.08.2019 за вхідним реєстраційним номером 43974/2019 надав відзив на позовну заяву від 13.08.2019 №4524/07-18 (а.с.52-53), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що відповідно до документів, які були надані для розгляду, а саме: особистої заяви позивача від 14.05.2019 року; копії та оригіналу трудової книжки ( НОМЕР_1 ); копії паспорта позивача серія НОМЕР_2 від 02.06.1998 року; копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 06.08.1999 року; довідки від 08.04.2019 року № 920- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; копії військового квитка № 6810964; копії диплома № НОМЕР_7; копії свідоцтва про державну реєстрацію 24.02.2000 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; заяви про виплату пенсії на рахунок АТ «Ощадбанк» загальний стаж роботи складає 16 роки 6 місяців 26 днів, що не відповідає вимогам п.1 ст. 26 Закону № 1058-ІV. До розрахунку пенсії в загальний стаж роботи, що дає право на пенсію за віком, не враховані періоди роботи: з 29.01.1987 по 06.07.1990 в «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации» (мовою оригіналу), у зв`язку з тим, що в трудовій книжці в підставі на звільнення наявне виправлення в даті звільнення, а також неможливо визначити підприємство яке завірило печаткою звільнення (печатка не читається); з 01.02.1993 по 30.05.2000 в «МП «Луганскстройиндустрия», (мовою оригіналу), запис про прийняття на роботу та підстава виконано різними кольорами; з 01.02.2005 по 30.06.2010 та з 01.07.2013 по 31.12.2013 з відсутністю сплати страхових внесків. На зворотному боці заяви про призначення пенсії від 14.05.2019 міститься запис в якому заявник повідомлений про те, що періоди з 29.01.1987 по 06.07.1990 та з 01.02.1993 по 30.05.2000 не будуть зараховані до страхового стажу у зв`язку не можливістю надання уточнюючих довідок. Таким чином підстав для призначення пенсії за віком позивачу у відповідача не було. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 02.06.1998 Лутугинським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.6-7,8).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 08.04.2019 №920- ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_2 (а.с.9).

14.05.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.54).

До вищевказаної заяви позивачем були надані наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; трудова книжка НОМЕР_1 ; військовий квиток НОМЕР_4 ; диплом НОМЕР_5 ; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №920-; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 №218676, №655408, заяву про спосіб виплати пенсії № НОМЕР_6 (а.с.55).

Рішенням Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 21.05.2019 №2621/03-18 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.69).

В рішенні зазначено, що загальний стаж роботи складає 16 роки 6 місяців 26днів, що не відповідає вимогам п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до розрахунку пенсії в загальний стаж роботи, що дає право на пенсію за віком, не враховані періоди роботи: з 29.01.1987 по 06.07.1990 в «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации» (мовою оригіналу), у зв`язку з тим, що в трудовій книжці в підставі на звільнення наявне виправлення в даті звільнення, а також неможливо визначити підприємство яке завірило печаткою звільнення (печатка не читається). Уточнюючої довідки, не надано. З 01.02.1993 по 30.05.2000 в «МП «Луганскстройиндустрия», (мовою оригіналу), запис про прийняття на роботу та підстава виконано різними кольорами, підтверджуюча довідка за даний період роботи не надавалась; з 01.02.2005 по 30.06.2010 та з 01.07.2013 по 31.12.2013 з відсутністю сплати страхових внесків. На зворотному боці заяви про призначення пенсії від 14.05.2019р.міститься запис в якому заявник повідомлений про те, що періоди з 29.01.1987 по 06.07.1990 та з 01.02.1993 по 30.05.2000 не будуть враховуватись до страхового стажу у зв`язку не можливістю надання уточнюючих довідок. Таким чином підстав для призначення пенсії за віком в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України не має.

Між тим, з такими висновками відповідача суд погодитись не може.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги, відзив та пояснення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993 за № 3721-XII, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком (пункт 1 частина перша статті 9 Закону № 1058-IV).

Як встановлено частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абзац 2 частини четвертої статті 26 Закону № 1058-IV).

Частиною першої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок

У свою чергу, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Суд зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 (401/98) «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» Кабінет Міністрів України постановив Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів України та Державної податковою адміністрацією забезпечити з 01.10.1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від за № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція № 58).

Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу (п. 2.2. Інструкції № 58).

Відповідно до п. 2.4. Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (абзац 8 пункту 2.14. Інструкції № 58).

Зазначеною Інструкцією № 58 встановлено та визначено процедуру заповнення керівником підприємства, установи, організації трудових книжок працівників при звільненні, переведені з одного підприємства на інше або на іншу роботу на тому ж підприємстві, тощо.

Згідно до п. 2.26. Інструкції № 58, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

У разі переведення з одного підприємства на інше за погодженням між керівниками підприємств у графі 3 записується посилання на погодження: "Звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство, п.5 ст.36 КЗпП України" (п. 2.28. Інструкції № 58).

Разом з тим, суд зазначає, що згідно п 1.5. Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та

іншими актами законодавства.

Так, відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Як вбачається із змісту рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №2621/03-18 від 21.05.2019, підставою для не зарахування до загального страхового стажу період роботи з 29.01.1987 по 06.07.1990 в «Ворощиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации» (мовою оригіналу), у зв`язку з тим, що в трудовій книжці в підставі на звільнення наявне виправлення в даті звільнення, а також неможливо визначити підприємство яке завірило печаткою звільнення та період з 01.02.1993 по 30.05.2000 в «МП «Луганскстройиндустрия» (мовою оригіналу), запис про прийняття на роботу та підстава виконано різними кольорами, підтверджуюча довідка за даний період роботи не надавалась (а.с.69).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає посилання відповідача безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Аналізуючи чинні нормативно - правові акти України, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для винесення органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту пенсіонера.

Крім того, зазначеним правовим нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Водночас, під час з`ясування обставин у справі та перевірку їх доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого нормами процесуального права покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів у встановленому порядку про наявність підстав щодо застосування положень Порядку № 637 до спірних правовідносин, як-то: відсутність у позивача трудової книжки, необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що визначає його право на пенсію за віком.

Відповідно до записів, які містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджено зайнятість позивача у період з 29.01.1987 по 06.07.1990 в «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации», та у період з 01.02.1993 по 30.05.2000 в «МП «Луганскстройиндустрия».

При цьому в матеріалах справи наявні архівні довідки від 23.04.2019 №03-28/3195, від 23.04.2019 №03-28/3196, які видані архівним управлінням адміністрації міста Луганська так званої Луганської народної республіки (а.с.11,12).

В архівних довідках зазначено, що позивач з 29.01.1987 по 06.07.1990 працював «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации» та зазначено його розмір заробітної плати по місяцям за вказаний період.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 09.07.2003 № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Суд також враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. The Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

У зв`язку з чим суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у державі, не зарахування періодів роботи позивача з 29.01.1987 по 06.07.1990 в «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации» та у період з 01.02.1993 по 30.05.2000 в «МП «Луганскстройиндустрия», які фактично розташовані на території, де органи державної влади тимчасово не виконують повноваження, є такими, що перешкоджають фізичній особі у реалізації його права на отримання пенсії. А відмова відповідача у призначенні пенсії за віком не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено періоди роботи позивача з 29.01.1987 по 06.07.1990 в «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации» та з 01.02.1993 по 30.05.2000 в «МП «Луганскстройиндустрия».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Можливість застосування "намібійських винятків" підтверджена правовою позицією Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17.

Щодо не зарахування позивачу періоду з 01.02.2005 по 30.06.2010 та з 01.07.2013 по 31.12.2013, у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків, суд зазначає наступне.

Згідно із преамбулою Закону № 1058-ІV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону № 1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону № 1058-ІV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Починаючи з лютого 2000 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.45-46,47-48).

Довідкою від 08.04.2019 №4812/05-14, яка видана управлінням Пенсійного Фонду так званої Луганської народної республіки, підтверджується, що на розрахунковий рахунок Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Луганська надходив єдиний податок з травня 2005 року по червень 2010 року щомісячно (а.с.13).

Застосовуючи також "намібійський виняток", суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено факт сплати позивачем єдиного податку за період з 01.05.2005 по 30.06.2010. Таким чином вказаний період також підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Що стосується періодів з 01.02.2005 по 30 квітня 2005 та з 01.07.2013 по 31.12.2013, то жодних належний, допустимих та достовірних доказів на підтвердження сплати єдиного податку за вказані періоди позивач суду не надав, а тому вказані періоди не можуть бути зараховані до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має необхідний вік та стаж для призначення пенсії згідно частини першої ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд вважає за необхідне визнати протиправним зазначене рішення, оскільки саме рішення, а не бездіяльність, як просив позивач, створює відповідні правові наслідки.

Ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 29.01.1987 по 06.07.1990, з 01.02.1993 по 30.05.2000 та з 01.05.2005 по 30.06.2010 і призначити позивачу пенсію згідно частини першої ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин суд вважає доцільним самостійно обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача з урахуванням ч.2 ст.5 КАС України.

Що стосується дати, з якої необхідно призначити пенсію, то за приписами частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки 15.01.2019 позивачу виповнилось 60 років, а з заявою про призначення пенсії він звернувся 14.05.2019, тобто з пропуском трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому датою призначення пенсії для позивача є саме дата звернення позивача з заявою про призначення пенсії - 14.05.2019.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн (а.с.3).

Оскільки рішення прийнято на користь позивача, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Викладені з цього приводу заперечення відповідача суд вважає неприйнятними, оскільки відшкодування понесених судових витрат не ставиться в залежність наявності або відсутності на це коштів у сторони, з якої присуджується таке відшкодування.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №2621/03-18 від 21.05.2019 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до загального страхового стажу для призначення пенсії згідно частини першої ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи ОСОБА_1 з 29.01.1987 по 06.07.1990 в «Ворошиловградском филиале института Гидроуглеавтоматизации»; з 01.02.1993 по 30.05.2000 в «МП «Луганскстройиндустрия» та період здійснення підприємницької діяльності з 01.05.2005 по 30.06.2010.

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області (92800, Луганська область, Біловодський район, смт.Біловодськ, вул.Центральна, буд.77, ) призначити пенсію згідно частини першої ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) з 14.05.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (92800, Луганська область, Біловодський район, смт.Біловодськ, вул.Центральна, буд.77, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова