Справа № 757/16931/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

Київ

справа №757/16931/15-а

адміністративне провадження №К/9901/8781/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року (суддя - Новак Р.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року (колегія суддів: Пилипенко О.Є., Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Вінницької обласної державної адміністрації департаменту соціальної політики, Чернівецької районної державної адміністрації в Вінницькій області, Управління праці та соціального захисту наслення в Чернівецькому районі Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Вінницької обласної державної адміністрації, Чернівецької районної державної адміністрації в Вінницькій області, Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної державної адміністрації Вінницької області, в якому просить негайно надати санаторно-курортну путівку відповідно рекомендацій лікарів, підтверджених довідкою форми 070/о №67 від 02.10.2014, а саме: період лікування - літом, місце лікування - санаторій «Бердянськ», термін лікування -45 діб.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, поислаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційну скаргу обгрунтовано тим, що позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії за профілем «захворюваннями нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку)» має право на санаторно-курортне лікування, що відповідачами не забезпечено.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, перебуває на черзі для забезпечення путівкою на санаторно-курортне лікування за місцем реєстрації в Управлінні праці та соціального захисту населення Чернівецької райдержадміністрації за профілем «захворюваннями нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку)».

У 2012 році позивачу була видана путівка в санаторій «Бердянськ» м. Бердянськ, терміном лікування з 10.06.2012 по 27.06.2012.

З 2013 року позивач виявляв бажання лікуватися лише в зазначеному закладі, терміном лікування 45 днів.

Таким чином, протягом 2013-2014 років позивач не забезпечувався путівкою на санаторно-курортне лікування, оскільки путівки закуповувалися централізовано Міністерством соціальної політики України та, відповідно до розподілу, Вінницькій області надходили лише путівки в санаторій «Бердянськ» за профілем «нефрологія» та «кістково-м`язова система» терміном лікування 18 днів, від яких позивач відмовлявся.

Не погоджуючись з діями відповідачів, щодо незабезпечення путівкою на оздоровлення, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачі діяли у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №261 від 27.03.2013 «Деякі питання організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відсутністю законодавчо закріпленої можливості лікування постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС тривалістю 45 днів.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, надається позачергове щорічне безоплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплата грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік та Постанови Кабінету Міністрів України №261 від 27.03.2013 «Деякі питання організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Порядок).

Відповідно до п.5 Порядку строк перебування у санаторно-курортному закладі за санаторно-курортною путівкою становить для постраждалих осіб - 18 днів, для інвалідів з числа постраждалих осіб із захворюваннями нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку) - до 35 днів. Відповідні зміни щодо тривалості лікування були внесені постановою КМУ №489 від 17.07.2015 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27.03.2013 № 261», до вказаних змін термін лікування складав 45 днів.

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку, для взяття на облік для забезпечення путівкою у наступному році постраждала особа чи один із батьків потерпілої дитини або особа, яка їх замінює, подає до 15 жовтня поточного року місцевому органові заяву із зазначенням бажаної пори року заїзду; видану в установленому МОЗ порядку довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування за формою 070/о; копію посвідчення постраждалої особи разом із відповідними вкладками (у разі їх наявності); копію паспорта; у разі подання заяви за місцем проживання, відмінним від місця реєстрації, особою (крім осіб, які є громадянами України, що переселилися з тимчасово окупованої території чи районів проведення антитерористичної операції) додатково подається видана місцевим органом за місцем реєстрації довідка про те, що постраждала особа не перебуває на обліку для забезпечення в наступному році санаторно-курортною путівкою.

Пунктом 9 Порядку передбачено, що місцеві органи за наявності документів, передбачених п. 7 цього Порядку, здійснюють реєстрацію заяв та облік постраждалих осіб і потерпілих дітей окремо для забезпечення санаторно-курортними путівками залежно від профілю захворювання, за яким особи направляються на санаторно-курортне лікування, та путівки на відпочинок у порядку черговості подання заяв.

З 2015 року Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936, з відповідними змінами встановлено, що оплата послуг санаторно-курортного лікування постраждалих громадян здійснюється розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня закладам, установам, підприємствам та організаціям відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель» на підставі укладених договорів.

За дорученням керівництва області, функцію закупівлі путівок на оздоровлення постраждалих від Чорнобильської катастрофи в області покладено на управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій та міських рад міст обласного значення.

Судами встановлено, що протягом 2013-2014 років на Вінницьку область розподілялись лише путівки в санаторій «Бердянськ» за профілем «нефрологія» та «кістково-м`язова система» терміном лікування 18 днів, від яких позивач відмовлявся. Відтак, УПСЗН позбавлене можливості надати позивачу іншу путівку.

Позивач посилається на рішення Конституційного Суду України щодо недопущення звуження прав, зокрема учасників ліквідації та постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, проте колегія суддів вказує, що ні наведені проложення Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936, ні Постанови Кабінету Міністрів України №261 від 27.03.2013 «Деякі питання організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не визнані неконституційними та не скасовані.

Згідно пункту 3 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також суд зазначає. що Європейський суд з прав людини в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення судів попередніх інстанцій слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: Л. Л. Мороз

А. І. Рибачук