Справа № 826/15717/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

Київ

справа №826/15717/15

адміністративне провадження №К/9901/5641/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року (суддя Кузьменко В.А.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року (колегія у складі суддів: Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної Н.М.) у справі № 826/15717/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс» (надалі позивач, Підприємство) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі відповідач, податковий орган) про визнання незаконним та скасування наказу про проведення перевірки, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, за платежем податок на прибуток та зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що висновки податкового органу в акті перевірки про порушення Товариством приписів Податкового кодексу України є безпідставними, оскільки первинні документи є належно оформленими та містять достовірну інформацію щодо придбання товарів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ податкового органу від 25 лютого 2015 року № 320 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки». В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не підтверджено факту виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих Товариством, зокрема не вказано, у чому полягає недостовірність та у якій саме податковій декларації, що виключає наявність у межах спірних правовідносин підстав для прийняття рішення про проведення документальної позапланової перевірки. Разом з тим, позивачем не доведено фактичної поставки придбаного товару, оскільки в матеріалах справи відсутні сертифікати якості, інструкція з експлуатації товару із зазначенням моделі та серійного номера, завіреного печаткою та підписом заводу-виробника, товарно-транспортні накладні, як передбачено у пункті 3.6 договору, а також не обґрунтовано, що придбаний ним товар є складовими частинами верстата хонінгувального з ЧПУ моделі Sunnen HTS-124-020.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 26 листопада 2015 року скасував постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалив нову. У скасованій частині у задоволенні адміністративного позову Товариства відмовлено. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Приймаючи рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Крім того, враховуючи відсутність у матеріалах справи всіх необхідних первинних документів на підтвердження реального виконання укладеного договору, про що зазначено вище, колегія суддів констатує відсутність належного документального підтвердження виконання зазначених господарських зобов`язань між позивачем та його контрагентом, у зв`язку з чим не вбачається за можливе визначити зв`язок наданих послуг позивачу з господарською діяльністю підприємства.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив податкового органу на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «ТК "Агро-Інкам СВО» за період з 1 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, про що складено відповідний акт від 11 березня 2015 року №311/26-53-22-01-21/32306590.

Висновками акта встановлено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок додану варітьсь за жовтень 2014 року на суму 451 848,00 грн, та пунктів 138.1, 138.2, підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у 2014 році на загальну суму 410 240,00 грн.

Встановлені в акті перевірки порушення мотивовані безпідставним віднесенням до складу витрат та податку на додану вартість відповідних сум вартості приданих товарів/послуг по відносинам із ТОВ «ТК "Агро-Інкам СВО», у зв`язку із отриманням податкової інформації про відсутність реального здійснення ТОВ «ТК "Агро-Інкам СВО» господарських операцій, відсутність у нього необхідних умов для досягнення результатів підприємницької діяльності, як от персонал, складські приміщення, транспортні засоби, здійснення операцій з товаром, який не вироблявся або не міг бути вироблений.

На підставі висновків акта перевірки 24 березня 2015 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 677 772,00 грн, у тому числі за основним платежем - 451 848,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 225 924,00 грн;

- № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 512 800,00 грн, у тому числі за основним платежем - 410 240,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 102 560,00 грн.;

- № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2014 року на 3 975,00 грн.

Усталеною є позиція, неодноразово підтверджена рішеннями як Верховного Суду України так і Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

З огляду на наведене, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Отже, відсутні правові підстави для скасування наказу № 320 від 25 лютого 2015 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, оскільки оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, який на момент вирішення справи реалізовано, тобто такий наказ вичерпав свою дію, та з урахуванням того, що відбувся допуск посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Щодо спірних податкових повідомлень-рішень Суд зазначає наступне.

При вирішенні даної справи, судами попередніх інстанцій враховано правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену ним в Інформаційному листі від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10, відповідно до якого процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1) встановлення факту здійснення господарської операції; 2) встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; 3) встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку; 4) встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; 5) встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність оформлених первинних бухгалтерських документів не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та самостійною підставою у спірних відносинах для формування сум податкового кредиту та валових витрат. Складання первинних документів з метою оформлення «безтоварних» операцій свідчить про юридичну дефектність цих первинних документів, які не мають юридичного значення для цілей формування податкового кредиту та не можуть бути підставою для формування спірних сум податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 2 вересня 2013 року між Товариством (покупець) та ТОВ «ТК «Агро-Інкам СВО» (постачальник) укладено договір № 12-447-П-2, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити покупцю хонінгувальний верстат з ЧПУ Sunnen HTS-124-020.

Згідно зі специфікацією від 2 вересня 2013 року постачальник постачає верстат хонінгувальний з ЧПУ моделі Sunnen HTS-124-020 на умовах поставки DDP (пункт поставки склад ПАО «ДрМЗ», м. Дружківка, вул. Леніна, 7) за правилами Інкотермс 2010.

Крім того, як підтверджують рахунки-фактури та видаткові накладні, у жовтні 2014 року постачальник поставив позивачу наступні товари: свердло, акумулятори, пластина, плівка з полімерів етилену, плівка ПВХ без малюнку, плівка самоклейка поліпропіленова.

ТОВ «ТК «Агро-Інкам СВО» виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 2 734 936,12 грн, у тому числі податок на додану вартість 455 822,69 грн.

За поставлений товар позивач перерахував на рахунок постачальника грошові кошти, що підтверджується копіями відповідних виписок банку.

Позивач неодноразово звертав увагу судів першої та апеляційної інстанції, що постачання малоцінних товарів відбувалось не за договором № 12-447-П-2, зазначені свердло, акумулятори, пластина, плівка з полімерів етилену, плівка ПВХ без малюнку, плівка самоклейка поліпропіленова не є складовою частиною верстата хонінгувального.

Проте, вказані доводи позивача залишились поза увагою судів попередніх інстанцій.

Позивач зазначає, що верстат хонінгувальний з ЧПУ моделі Sunnen HTS-124-020 не був поставлений ТОВ «ТК «Агро-Інкам СВО», відповідні видаткові накладні не складались. Товариством на виконання умов договору № 12-447-П-2 лише здійснено передплату.

Оскільки кінцевий споживач повідомив про форс-мажорні обставини, які перешкоджають повному виконання зобов`язань між сторонами, Товариству запропоновано розглянути питання щодо розірвання договору та повернення раніше сплачених коштів з дисконтом (том 1, арк. с. 30)

Як повідомив позивач, станом на 1 грудня 2014 року ТОВ «ТК «Агро-Інкам СВО» має заборгованість перед Товариством (том 2 арк. с. 16).

Вказані обставини судами попередніх інстанцій не досліджено. Судами попередніх інстанцій не встановлено стан виконання сторонами умов договору № 12-447-П-2, не досліджено первинні документи, які підтверджують виконання (чи невиконання умов договору) та наслідки невиконання, якщо таке встановлено.

Судами першої та апеляційної інстанції не досліджено окремо обставини придбання Товариством у жовтні 2014 року малоцінних товарів, зокрема, свердло, акумулятори, пластина, плівка з полімерів етилену, плівка ПВХ без малюнку, плівка самоклейка поліпропіленова.

Не досліджені первинні документи на наявність дефекту форми, змісту або походження, які в силу частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Не встановлено, чи посилається на такі дефекти податковий орган в акті перевірки.

За таких обставин, Суд не погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про правомірність податкових повідомлень-рішень з огляду на його передчасність.

Касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу Підприємства в межах її доводів, вважає висновки суду першої та апеляційної інстанцій передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.

Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною 4 статті 9 статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс» задовольнити частково.

2. Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року у справі № 826/15717/15 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та направити справу на новий розгляд в цій частині до Окружного адміністративного суду м. Києва.

3. В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року - залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду