Справа № 620/1350/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/1350/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пуценко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати наказ Управління Держпраці у Чернігівській області від 15.03.2019 №86; визнати протиправними дії Управління Держпраці у Чернігівській області щодо проведення з 19.03.2019 по 29.03.2019 інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 ; визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Чернігівській області від 04.04.2019 №25-02-023/0263-0213; визнати протиправною та скасувати постанову №25-02-023/0263, винесену заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко Іриною Іванівною, на підставі акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у сумі 1251900,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що відповідачем проведено позапланову перевірку без дотримання порядку і вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) суб`єктів господарювання». Також позивач вважає, що уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Чернігівській області не враховано, що між позивачем та фізичними особами виникли цивільно-правові відносини, які підтверджуються відповідними цивільно-правовими договорами, в результаті чого винесено протиправні припис про усунення порушень та постанову про накладення штрафу.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 31.05.2019 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Відповідачем, у встановлений судом строк, подано відзив на адміністративний позов, в якому останній не погоджується з позовними вимогами, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що винесення наказу про проведення інспекційного відвідування та дії відповідача щодо його проведення не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, оскільки правові наслідки в даній справі має лише акт індивідуальної дії, а саме: постанова про накладення штрафу, натомість оскаржуваний наказ вичерпав свою дію, оскільки він видавався на проведення інспекційного відвідування позивача, яке вже відбулося. Також відповідач у відзиві зазначив, що Закон №877-V не містить імперативних норм щодо вичерпного переліку контрольних заходів, які може здійснювати Управління, а відтак інспектори праці у своїй перевірочній діяльності можуть використовувати інші форми контролю додержання суб`єктами господарювання вимог трудового законодавства, зокрема у формі інспекційного відвідування. Вважає, що інспекційні відвідування не є плановими (позаплановими) перевірками та не потребують будь-якого погодження, а посилання позивача на незаконність проведення контрольного заходу у вигляді інспекційного відвідування також нівелюється фактичним допуском інспектора праці до його проведення. Щодо посилання позивача на відсутність печатки на приписі зазначив, що форма припису затверджена наказом Мінсоцполітики України від 18.08.2017 №1338 та не передбачає наявність в ньому відтиску печатки, оскільки припис складається особисто інспектором праці, який не має своєї особистої печатки. Крім того відповідач зазначив, що умовами цивільно-правових договорів, на які посилається позивач, не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання; не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовникові, за що отримають винагороду, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик. Враховуючи зазначене, вважає, що особи виконували систематично посадові обов`язки продавців непродовольчих товарів, отримували винагороду, незалежно від наявності або відсутності кінцевого результату, тобто за сам процес праці за вказаною посадою отримували все необхідне від замовника, несли матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, що свідчить про наявність саме трудових правовідносин.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що відповідачем у відзиві не спростовано жодної із позовних вимог, його аргументи не підтверджені жодними доказами. Так, вважає, що положення статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України спростовують твердження відповідача, що правові наслідки в даній справі має лише акт індивідуальної дії, а саме: постанова про накладення штрафу. Також позивач вказує, що відповідачем не зазначено жодного місця (адреси) позивача, щодо якого відбулося інспекційне відвідування, оскільки фактично такого інспекційного відвідування позивача та жодного із місць, де позивач здійснює свою діяльність, як фізична особа - підприємець, не було. Крім того позивач зазначив, що акт інспекційного відвідування було підписано особами, які фактично не приймали участі в такій перевірці чи інспекційному відвідуванні. Також звертає вагу суду на той факт, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на яку посилається відповідач.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у якому останній зазначив аналогічні підстави для відмови у задоволенні позову, що і у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 23.07.2019 задоволено заяву позивача про забезпечення адміністративного позову у справі №620/1350/19; зупинено дію постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 11.04.2019 №25-02-023/0263/120 - до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 620/1350/19; зупинено стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 11.04.2019 №25-02-023/0263/120 у виконавчому провадженні №59519289, яке відкрито у Ніжинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 620/1350/19.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 з 09.08.2002 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 , випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.05.2011 серії ААБ 3603255 (т.1 а.с.150-153).

01.03.2019 до Управління Держпраці у Чернігівській області електронною поштою надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.02.2019 №1982/04-03, надісланий на виконання спільного доручення Державної фіскальної служби України від 14.06.2016 № 20631/7/99-99-13-04-01-17, Державної служби України з питань праці від 14.06.2016 № 6470/1/4.3-ДП-16 та Пенсійного фонду України від 14.06.2016 № 19703/03-10, з інформацією, зокрема, щодо роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів (додаток 2), в додатку 2 до якого значиться позивач у даній справі (т.1 а.с.185).

14.03.2019 начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_3 . на ім`я начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенка С.В. подано службову записку, в якій вона запропонувала провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 з питань додержання законодавства про працю у частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин (юридична та фактична адреса: АДРЕСА_1 Чернігівська область ) (т.1 а.с.184).

Наказом начальника Управління Держпраці у Чернігівській області від 15.03.2019 №86 «Про проведення контрольних заходів» зобов`язано начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_3 організувати здійснення інспекційних відвідувань, зокрема, ФОП ОСОБА_2 щодо додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин (т.1 а.с.182).

На підставі вищевказаного наказу головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Писаній Оксані Павлівні (далі - інспектор праці Писана О.П.) видано направлення на проведення контрольного заходу від 15.03.2019 №321 та доручено провести, за участю головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Гущіної Ірини Борисівни , інспекційне відвідування позивача у період з 19 по 20 березня 2019 року (т.1 а.с.25,183).

За результатами проведеного інспекційного відвідування уповноваженими особами складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 20.03.2019 №25-02-023/0263 (далі - акт інспекційного відвідування), у якому зазначено, що протягом січня - грудня 2018 року та січня - грудня 2019 року позивачем укладались 10 однотипних за змістом цивільно-правових договорів про надання послуг по реалізації товарів з громадянами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які містять в собі ознаки трудових правовідносин. Враховуючи наведене, інспектори праці дійшли висновку, що позивачем, у порушення вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, фактично допущено до роботи вищевказаних працівників без оформлення трудових відносин (т.1 а.с.26-30).

У зв`язку з неможливістю особистого вручення два примірники акту інспекційного відвідування від 20.03.2019 №25-02-023/0263 з пропозицією щодо його підпису направлено 21.03.2019 на адресу позивача рекомендованим листом №100, який позивач отримав 26.03.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.186).

У зв`язку із неповерненням одного підписаного примірника акту інспекційного відвідування від 20.03.2019 №25-02-023/0263 не пізніше, ніж через три дні після його отримання, відповідачем, згідно з пунктом 26 Порядку від 26.04.2017 № 295, складено акт про відмову від підпису від 03.04.2019 №25-02-023/0015, один примірник якого направлено на адресу позивача рекомендованим листом із повідомленням про вручення, який позивач отримав 09.04.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.187).

04.04.2019 відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №25-02/023/0263-0213 (т.1 а.с.36-37).

У зв`язку з неможливістю особистого вручення два примірники припису про усунення виявлених порушень від 04.04.2019 №25-02/023/0263-0213 з пропозицією щодо його підпису направлено 04.04.2019 на адресу позивача рекомендованим листом №970, який позивач отримав 09.04.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.188).

У зв`язку із неповерненням станом на 17.04.2019 одного підписаного примірника припису про усунення виявлених порушень від 04.04.2019 №25-02/023/0263-0213 відповідачем складено акт про відмову від підпису від 17.04.2019 №25-02-023/0021, один примірник якого направлено на адресу позивача рекомендованим листом із повідомленням про вручення, який позивач отримав 20.04.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.189).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням заступника начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І. від 29.03.2019 №94 щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято до розгляду акт інспекційного відвідування від 20.03.2019 №25-02-023/0263 та призначено розгляд справи на 10 год. 10 хв. 11.04.2019, про що повідомлено позивача рекомендованим листом від 01.04.2019 №10-04/1964, який позивач отримав 04.04.2019 (т.1 а.с.190-192).

11.04.2019 заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І. було розглянуто справу щодо ФОП ОСОБА_2 та на підставі акту інспекційного відвідування від 20.03.2019 №25-02-023/0263 і абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України винесено постанову №25-02-023/0263/120 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_2 у сумі 1251900,00 грн. за фактичне допущення працівників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України) (т.1 а.с.44-45,193,194).

Вказана постанова 15.04.2019 вручена особисто позивачу, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти (а.с.46-47).

Вважаючи протиправними оскаржувані дії, наказ, припис і постанову про накладення штрафу, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так, згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною 4 статті 2 Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

При цьому відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі статтею 16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

У свою чергу процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок №295, чинний на момент проведення інспекційного відвідування).

Згідно з пунктом 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) (пункт 3 Порядку №295).

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією, зокрема, Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України «Про відпустки»); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Пунктом 8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку №295).

Пунктом 12 Порядку №295 визначено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Згідно з пунктами 19, 20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

В силу пункту 21 Порядку №295 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Пунктами 24,26 Порядку №295 передбачено, що припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування. У разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках. Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування. Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання. У разі ненадходження в установлений строк підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

У свою чергу, у відповідності до вимог частини 1 статті 265 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України).

Частиною 4 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2 - 7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи), визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів (пункти 3, 4, 5 Порядку №509).

Пунктом 6 Порядку №509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Положеннями пунктів 7, 8 Порядку №509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідач при проведенні інспекційного відвідування, розгляді справи та прийнятті оскаржуваної постанови дотримався встановленої чинним законодавством України процедури.

При цьому суд відхиляє твердження позивача, що службове посвідчення інспектора праці Писаної О.П. прострочене; що припис про усунення виявлених порушень не містить печатки та складений з порушенням строків; що відповідач здійснював перевірку без погодження центрального або колегіального органу на проведення такої перевірки та за відсутності передбаченої частиною 1 статті 6 Закону №877-V підстави для перевірки - за інформацією органу Пенсійного фонду України та його територіальних органів, а також на підставі скасованого рішенням суду Порядку №295; що відповідачем порушено строк прийняття рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу, з огляду на наступне.

Так, форма і опис службового посвідчення затверджені наказом Міністерства соціальної політики України від 24.05.2017 №866, і містить лише дату видачі відповідного посвідчення.

Щодо припису про усунення виявлених порушень (не містить печатки та складений з порушенням строків) суд зазначає, що відповідно до пунктів 24,26 Порядку №295 він вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання) складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із неповерненням одного підписаного примірника акту інспекційного відвідування від 20.03.2019 №25-02-023/0263 не пізніше, ніж через три дні після його отримання, відповідачем, згідно з пунктом 26 Порядку від 26.04.2017 № 295, складено акт про відмову від підпису від 03.04.2019 №25-02-023/0015, один примірник якого направлено на адресу позивача рекомендованим листом із повідомленням про вручення, який позивач отримав 09.04.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.187). На наступний день 04.04.2019 відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №25-02/023/0263-0213, який підписано інспектором праці Писаною О.П . (т.1 а.с.36-37). При цьому суд зазначає, що вказаний припис не містить реквізиту «місце печатки».

Щодо тверджень позивача, що відповідач здійснював перевірку без погодження центрального або колегіального органу на проведення такої перевірки та за відсутності передбаченої частиною 1 статті 6 Закону №877-V підстави для перевірки - за інформацією органу Пенсійного фонду України та його територіальних органів, а також на підставі скасованого рішенням суду Порядку №295, суд звертає увагу, що відповідачем було призначено та проведено саме інспекційне відвідування позивача та з питань додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин, що не передбачає вказаного погодження. Також суд звертає увагу, що проведення інспекційного відвідування за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів передбачено підпунктом 6 пункту 5 Порядку №295, натомість частиною 1 статті 6 Закону №877-V визначено підстави для здійснення позапланових заходів. Крім того суд враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», однак інспекційне відвідування проведено 20.03.2019 та оскаржувана постанова прийнята 11.04.2019, тобто до ухвалення вказаної постанови суду та визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України.

Щодо порушення відповідачем строку прийняття рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу, суд зазначає, що в силу Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Акт інспекційного відвідування складено 20.03.2019, рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято 29.03.2019, тобто у межах десятиденного строку, передбаченого Порядком №509.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу Управління Держпраці у Чернігівській області від 15.03.2019 №86; визнання протиправними дій Управління Держпраці у Чернігівській області щодо проведення з 19.03.2019 по 29.03.2019 інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 ; визнання протиправним та скасування припису Управління Держпраці у Чернігівській області від 04.04.2019 №25-02-023/0263-0213.

Перевіряючи нормативно-правове обґрунтування підстав для накладення на позивача штрафу, суд зазначає наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, нормами статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Згідно з частиною 1 статтею 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Як зазначено у акті перевірки та в оскаржуваній постанові, позивачем, у порушення вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, фактично допущено працівників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу.

У детальному описі виявленого порушення акту інспекційного відвідування зазначено, що відповідно до наданих в ході інспекційного відвідування документів встановлено, що у 2018-2019 роках у ФОП ОСОБА_2 виконували роботи 10 осіб без оформлення трудових відносин, на підставі договорів з фізичними особами про надання послуг по реалізації товару. В даних випадках особами надавались послуги систематично, регулярно. Праця вказаних працівників не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності ФОП ОСОБА_2 з підпорядкуванням визначеному режиму щоденної роботи, щомісячною оплатою, з систематичним виконанням трудових функцій - реалізації товару. Факт використання трудових відносин також підтверджується щомісячним отриманням оплати за виконану роботу за фактичний період часу. Надання послуг працівниками по реалізації товарів проводиться на вуличних лотках у м. Києві та співпадає із назвами та ознаками і обов`язками для цілого ряду професій, (робіт), передбачених нині діючим Класифікатором професій посад робіт ДК 003:2010, зокрема, посаді «продавець непродовольчих товарів», код КП 5220, які можуть виконуватися окремою фізичною особою-працівником, лише в рамках трудових відносин - виробничого процесу, тобто на умовах трудового договору. При цьому Класифікатор професій призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників. Надання послуг з реалізації товарів працівниками на вуличних лотках м. Києва проводиться лише у денний час, що свідчить про дотримання працівниками режиму роботи.

У свою чергу зі змісту адміністративного позову випливає, що позивач, як на підставу для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, посилається на помилковий висновок відповідача щодо наявності у ФОП ОСОБА_2 . трудових відносин з працівниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки з вказаними особами позивачем були укладені цивільно-правові договори.

Так, договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим або цивільно - правовим договором.

При цьому суд враховує, що загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У свою чергу, основною відмінністю договорів цивільно - правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а трудові - Кодексом законів про працю України.

Слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Правова основа цивільно - правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 13.06.2019 (справи №№824/896/18-а, 1840/2507/18), висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що в ході інспекційного відвідування були надані наступні цивільно-правові договори, укладені ФОП ОСОБА_2 з відповідними фізичними особами, на підставі яких вони виконували роботи протягом 2018-2019 років.

З ОСОБА_6 були укладені цивільно-правові договори від 01.01.2018 №1, строком дії з 01.01.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 3723,00 грн. і від 01.01.2019 б/н, строком дії з 01.01.2019 по 31.12.2019 та винагородою у сумі 4173,00 грн., предметом яких є виконання робіт по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 05.07.2018, 18.08.2018, 17.09.2018, 17.10.2018, 19.11.2018, 19.12.2018, 29.01.2019, 27.02.2019 (т.1 а.с.51-59).

З ОСОБА_7 були укладені цивільно-правові договори від 02.01.2018 №5, строком дії з 02.01.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 2000,00 грн. і від 01.01.2019 б/н, строком дії з 01.01.2019 по 31.12.2019 та винагородою у сумі 4173,00 грн., предметом яких є виконання робіт по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 05.07.2018, 18.08.2018, 17.09.2018, 17.10.2018, 19.11.2018, 19.12.2018, 29.01.2019, 27.02.2019 (т.1 а.с.60-68).

З ОСОБА_8 були укладені цивільно-правові договори від 01.01.2018 №3, строком дії з 01.01.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 2000,00 грн. і від 01.01.2019 б/н, строком дії з 01.01.2019 по 31.12.2019 та винагородою у сумі 2000,00 грн., предметом яких є виконання робіт по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 05.07.2018, 18.08.2018, 17.09.2018, 17.10.2018, 19.11.2018, 19.12.2018, 29.01.2019, 27.02.2019 (т.1 а.с.69-77).

З ОСОБА_9 були укладені цивільно-правові договори від 01.11.2018 №б/н, строком дії з 01.11.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 2200,00 грн. і від 01.01.2019 б/н, строком дії з 01.01.2019 по 31.12.2019 та винагородою у сумі 2200,00 грн., предметом яких є виконання робіт по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 19.12.2018, 29.01.2019, 27.02.2019 (т.1 а.с.78-81).

З ОСОБА_10 були укладені цивільно-правові договори від 01.03.2018 №6, строком дії з 01.03.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 2200,00 грн. і від 01.01.2019 б/н, строком дії з 01.01.2019 по 31.12.2019 та винагородою у сумі 2200,00 грн., предметом яких є виконання робіт по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 05.07.2018, 18.08.2018, 17.09.2018, 17.10.2018, 19.11.2018, 19.12.2018, 29.01.2019, 27.02.2019 (т.1 а.с.82-89).

З ОСОБА_11 були укладені цивільно-правові договори від 01.01.2018 №4, строком дії з 01.01.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 3723,00 грн. і від 01.01.2019 б/н, строком дії з 01.01.2019 по 31.12.2019 та винагородою у сумі 4173,00 грн., предметом яких є виконання робіт по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 05.07.2018, 18.08.2018, 17.09.2018, 17.10.2018, 19.11.2018, 19.12.2018, 29.01.2019, 27.02.2019 (т.1 а.с.90-98).

З ОСОБА_12 був укладений цивільно-правовий договір від 01.01.2018 №б/н, строком дії з 01.01.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 1500,00 грн., предметом якого є виконання роботи по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 31.01.2018, 01.02.2018 (т.1 а.с.99-100).

З ОСОБА_13 був укладений цивільно-правовий договір від 01.05.2018 №б/н, строком дії з 01.05.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 2200,00 грн., предметом якого є виконання роботи по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 31.05.2018, 05.07.2018 (т.1 а.с.101-102).

З ОСОБА_14 був укладений цивільно-правовий договір від 01.01.2018 №2, строком дії з 01.01.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 3723,00 грн., предметом якого є виконання роботи по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 05.07.2018, 18.08.2018, 17.09.2018, 17.10.2018, 01.11.2018, 19.11.2018 (т.1 а.с.103-108).

З ОСОБА_15 був укладений цивільно-правовий договір від 02.07.2018 №б/н, строком дії з 02.07.2018 по 31.12.2018 та винагородою у сумі 3723,00 грн., предметом якого є виконання роботи по реалізації товарів, та акти прийняття-здачі робіт до цивільно правового договору від 18.08.2018, 17.09.2018 (т.1 а.с.109-110).

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. вищевказаних цивільно-правових договорів виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку.

Разом з тим суд встановив, що предметом наданих цивільного-правових договорів є виконання робіт (надання послуг) по реалізації товарів, що охоплює собою посадові обов`язки продавця непродовольчих товарів, яка значиться у Класифікаторі професій посад робіт ДК 003:2010 (код 5220), і є характерним для трудових правовідносин.

Також суд встановив, що у вказаних цивільно-правових угодах не зазначено, який результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не визначено у ньому і переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

Таким чином особи виконували систематично посадові обов`язки продавців непродовольчих товарів, отримували винагороду, незалежно від наявності або відсутності кінцевого результату, тобто за сам процес праці за вказаною посадою, отримували все необхідне від замовника, несли матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, що свідчить про наявність саме трудових правовідносин.

Отже відносини з працівниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які оформлені шляхом укладення цивільно-правових договорів, за своїм характером фактично є трудовими.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що наявні у справі докази свідчать про доведеність факту виконання трудових обов`язків вказаних у акті інспекційного відвідування осіб без укладення трудового договору та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, що вказує на порушення позивачем вимог законодавства про працю, зокрема статті 24 Кодексу законів про працю України, за що встановлена відповідальність згідно з абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, а тому відповідачем правомірно накладено штраф на позивача за порушення норм чинного законодавства України.

В ході судового розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності порушень законодавства про працю, зафіксованих в акті інспекційного відвідування, а відтак протиправності оскаржуваних припису та постанови про накладення штрафу.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови №25-02-023/0263, винесеної заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко Іриною Іванівною, на підставі акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у сумі 1251900,00 грн.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є необґрунтованими та спростовуються у повному обсязі, долученими до матеріалів справи належними та допустимими доказами, а тому позов не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 28.08.2019.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2, АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління Держпраці у Чернігівській області, вул. П`ятницька, 39, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 39779238.

Суддя В.В. Падій