Справа № 200/9096/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 р. Справа№200/9096/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В.,

секретаря судового засідання Соколової С.О.,

за участю:

позивача: не з`явився

представника відповідача Варчина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (надалі - відповідач, ГУ НП в Донецькій області), про:

- визнання протиправними дій ГУ НП в Донецькій області щодо не виплати при звільненні, тобто з 16.04.2019 року до теперішнього часу, ОСОБА_1 відшкодування витрат на винайм житла у відрядженні за період 01.04.2018 15.04.2018;

- визнання протиправними дії ГУ НП в Донецькій області щодо не виплати при звільненні, тобто з 16.04.2019 року до теперішнього часу ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік у кількості 10 діб;

- зобов`язання ГУ НП в Донецькій області виплатити відшкодування ОСОБА_1 витрат на винайм житла у відрядженні за період 01.04.2018 15.04.2018 у загальній сумі 3 850,00 грн.;

- зобов`язання ГУ НП в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у кількості 10 діб у загальній сумі 5 078,72 грн.;

- зобов`язати ГУ НП в Донецькій області виплатити середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 16.04.2019 року по день прийняття остаточного рішення, винесеного судом у справі, з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 517,28 грн.

Позов мотивовано наступним.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України з червня 2003 року по 16 квітня 2019 року, з 07 листопада 2015 року прийнятий до лав Національної поліції. Наказом ГУНП в Донецькій області від 28.03.2018 № 802 відряджений до Харківського національного університету внутрішніх справ для організації професійного навчання протягом періоду з 01.04.2018 по 15.04.2018, за час відрядження мав витрати, які згідно зі статтею 121 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), підлягають відшкодуванню, а саме: добові витрати, витрати на проживання, витрати на проїзд. Авансової компенсації витрат на відрядження позивач не отримував, безкоштовним житлом не забезпечувався, проживав у ФОП ОСОБА_2 . Після повернення з навчання здав до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Донецькій області, оригінали документів, що підтверджують розмір понесених витрат. 19 листопада 2018 року на особистий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» отримав суму у розмірі 1 254,35 грн., як видатки на відрядження за листопад 2018. Таким чином, стверджує позивач, йому було відшкодовано лише добові витрати та витрати на проїзд, при цьому витрати на проживання не відшкодовано.

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 12.04.2019 № 149 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» за власним бажанням. При цьому позивачу не виплачено всіх сум, що належать, а саме одноразову грошову допомогу при звільнені, заробітну плату за квітень 2019 року, відшкодування витрат на відрядження у повному обсязі, компенсацію за невикористану відпустку за 2019 рік у кількості 10 діб. Лише 24.04.2019 на особистий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», позивач отримав грошові кошти у розмірі 47 235,83 грн., як одноразову грошову допомогу при звільненні та 10 922,76 грн., як грошове утримання за квітень 2019. Таким чином, витрати на відрядження та компенсація за невикористану відпустку не відшкодовано.

Всі перелічені обставини, на думку позивача, свідчать про наявність підстав для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 16квітня 2019 року по день прийняття остаточного рішення суду з урахуванням середньоденної заробітної плати.

03 серпня 2019 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності

13 серпня 2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, за змістом якого зазначено, що невиплата компенсації за проживання протягом періоду перебування ОСОБА_3 у відрядженні, пов`язана із відсутністю фінансування ГУ НП в Донецькій області у належному розмірі. Що стосується компенсації за 10 днів невикористаної у 2019 році відпустки, то відповідачем здійснено виплату такої компенсації у розмірі 4 262,70 грн.

Протокольною ухвалою суду від 15 серпня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи у цей же день, проти чого представник відповідача не заперечував.

У судовому засіданні від 15 серпня 2019 року відповідач надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, та просив у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено наступні фактичні обставини у справі.

ОСОБА_3 є громадянином України згідно паспорту серія НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно посвідчення серія НОМЕР_3 від 21.06.2018 є учасником бойових дій.

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 12квітня 2019 року № 149 о/с «По особовому складу» майора поліції ОСОБА_1 , відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції: за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням), з 15квітня 2019 року.

Вислуга років на 15 квітня 2019 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 15 років 09 місяців 27 днів, у пільговому обчисленні - 23 роки 06 місяців 25 днів.

Вважати невикористану відпустку за 2019 рік у кількості 10 діб.

20 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП в Донецькій області з заявою, за змістом якої зазначив, що йому не компенсовано відшкодування витрат на службове відрядження та просив повідомити про причини таких дій, надати документи за визначеним ним переліком.

04 липня 2019 року ГУ НП в Донецькій області надало відповідь на вказану заяву № П-116/26/01-2019, де повідомило позивача, що у зв`язку із тим, що у Законі України «Про Державний бюджет на 2018 рік» на утримання поліції у 2018 році передбачено асигнування, які забезпечували нормативну потребу лише на 47,8% протягом 2018 року, кошторисні призначення не дозволяли здійснювати виплату компенсацій за винайм житла.

У посвідчення факту понесення витрат на відрядження позивачем до матеріалів справи надано такі докази.

Талон-посвідчення про відрядження серія та посвідчення про відрядження № 00000021, видані ОСОБА_1 на підставі наказу від 28.03.2018 № 802 з 02.04.2018 до 15.04.2018, виїжджає до м. Харків. Картка АІС «Відрядження».

На перелічених документах присутня відмітка: «житлом не забезпечувався».

Рахунок № 02.04.4 від 02.04.2018, постачальник ФОП ОСОБА_2 , найменування: проживання з 02.04.2018 по 13.04.2018, сума до сплати 3 850,00 грн.

Квитанція від 02.04.2018 № 1352918 про сплату за проживання ОСОБА_1 вартість 3 850,00 грн.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою підприємцем, Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний);

Виписка по картковому рахунку клієнт ОСОБА_1 :

19.11.2018 зарахування 1 254,35 грн. - видатки на відрядження;

24.04.2019 зарахування 47 235,83 грн. - одноразова грошова допомога при звільненні;

24.04.2019 зарахування 10 922.76 грн. - грошове утримання.

Довідка про фінансовий стан для заповнення декларації АТ «Ощадбанк» від 12.07.2019 № 35294 заробітна плата за період 01.03.2019 по 31.03.2019 - 15 236.15 грн.

Відповідачем до матеріалів справи надано:

Наказ про відрядження працівників ГУ НП в Донецькій області від 28.03.2018 № 802, де зазначено про відрядження до Харківського національного університету внутрішніх справ з 01.04.2018 до 15.04.2018 (15 діб) ОСОБА_1

Довідка від 02.08.2019 про те, що ОСОБА_1 , згідно із наказом ГУ НП у Донецькій області від12.04.2019 № 149 о/с, компенсовано невикористані дні чергової відпустки за 2019 рік у кількості 10 діб за фактично відпрацьований час.

Довідка від 06.08.2019 № 498 про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період: з 01.04.2018 по 15.04.2019 (розглядається за квітень 2019) з якої вбачається такі нарахування: посадовий оклад 1 250,00 грн., оклад за спеціальним званням 1 000,00 грн., надбавка за стаж служби 675,00 грн., надбавка до посадового окладу 125,00 грн., премія 3 344,02 грн., доплата за роботу в нічний час 121,07 грн., компенсації за відпустку 4 262,70 грн., вихідна допомога 47 955 ,15 грн., індексація 381,32 грн. загальна сума грошового забезпечення (за вирахуванням утримань) 58 158,59 грн.

Інформація УФЗБО ГУ НП в Донецькій області про те, що ОСОБА_1 у квітні 2019 року нарахована компенсація за невикористану у 2019 році відпустку у сумі 4 262,70 грн. (із розрахунку: посадовий оклад - 2 500,00 грн. + оклад за спеціальне звання - 2 000,00 грн., +надбавка за стаж служби в поліції - 1 350,00 грн., (30%) + надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень - 250,00 грн., (10%) + премія - 6 688,04 грн. (109,64%) =12 788,04 грн./30 діб * 10 діб). Із відрахуванням обов`язкових податків і зборів у сумі 4 198,76 грн. перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 (платіжне доручення від 23.04.2019 № 1884);

Довідка про доходи ОСОБА_1 від 12.08.2019 № 535:

лютий 2019 - 14 912,62 грн., кількість робочих днів - 28, фактично відпрацьовано 28;

березень 2019 - 14864,18 грн., кількість робочих днів - 31, фактично відпрацьовано 31.

Загальна сума доходу - 29 776,80 грн., середньоденне грошове забезпечення - 504,69 грн., середньомісячне - 14 888,40 грн.

Правова позиція суду обґрунтована наступним.

Щодо компенсації витрат на відрядження у розмірі 3850,00 грн. (витрати на оренду житла).

Особливості направлення у службові відрядження поліцейських територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції) у межах України визначаються Інструкцією про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 672 від 02.08.2017, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 за № 1042/30910 (далі - Інструкція).

Пунктом 2 розділу І вказаної Інструкції встановлено, що службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Згідно з пунктами 2, 3 розділу ІІ Інструкції, строк перебування поліцейського у відрядженні визначається керівником, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2011 та випадків, передбачених пунктом 6 цього розділу.

Поліцейським, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах вказаних строків в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України. Аналогічна норма міститься і в пункті 14 розділу ІІІ Інструкції, який визначає, що розміри добових витрат та гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу встановлюються додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2011, а саме - гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу (не більш як) 600 грн.

Відповідно до пунктів 1, 10 розділу ІІІ Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження», які оформлюються відрядженою особою. Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби. Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою.

Пункт 16 Інструкції. після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів поліцейський зобов`язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

Висновки суду у цій частині позовних вимог.

Позивач на підставі наказу ГУ НП в Донецькій області від 28.03.2018 № 802 перебував у відрядженні з 01.04.2018 по 15.04.2018 для організації професійного навчання.

Факт направлення у відрядження позивача посвідчується належними у розумінні вказаної вище інструкції доказами.

Позивачем здійснено витрати на винайм житла за період з 02 квітня по 13 квітня 2018 року у розмірі 3 850,00 грн.

Факт понесення витрат на винайм житла посвідчується належними у розумінні вказаної вище інструкції доказами.

Розмір добових витрат на винайм житла не перевищує суму 600,00 грн.

Підставою для невиплати відповідачем вказано відсутність належного бюджетного фінансування. Інших доводів, які б спростовували право позивача на компенсацію витрат на винайм житла відповідачем не наведено.

Враховуючи викладене, суд вважає неспростованим та документально підтвердженим право позивача на отримання відшкодування витратна винайм житла у розмірі 3 850,00 грн.

Щодо визнання дій відповідача протиправними, то суд не погоджується із доводами позивача та аргументує це таким.

По-перше, суд вважає, що поведінку відповідача потрібно кваліфікувати, як бездіяльність щодо невиплати належної суми.

В сою чергу, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У постанові від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17Верховний суд України роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Представником відповідача у судовому засіданні та у відзиві зазначено, що невиплата компенсації за проживання протягом періоду перебування ОСОБА_3 у відрядженні, пов`язана із відсутністю фінансування ГУ НП в Донецькій області у належному розмірі. Так, видатки у цій сфері профінансовано лише на 47,8%. Тому в межах наявного фінансування відповідачем компенсовано позивачу витрати на відрядження у розмірі 1 254,35 грн.

Суд вважає, що виділення коштів із державного бюджету на фінансування вказаної статті видатків не залежить від волі окремого територіального органу національної поліції.

Таким чином, відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичну відсутність коштів не можна вважати як свідому протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_3 належної компенсації витрат на відрядження.

Щодо компенсації за невикористану відпустку.

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 12 квітня 2019 року № 149 о/с зафіксовано: вважати невикористану відпустку за 2019 рік у кількості 10 діб.

Відповідачем у судовому засіданні від 15 серпня 2019 року зазначено, що компенсація за 10 діб невикористаної відпустки виплачена позивачу 24 квітня 2019 року у розмірі4 198,76 грн.

Довідка від 06.08.2019 № 498та інформація УФЗБО ГУ НП в Донецькій області свідчить про те, що ОСОБА_1 в квітні 2019 року нарахована компенсація за невикористану у 2019 році відпустку у сумі 4 262,70 грн. (із розрахунку: посадовий оклад - 2 500,00 грн. + оклад за спеціальне звання - 2 000,00 грн., + надбавка за стаж служби в поліції - 1 350,00 грн., (30%) + надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень - 250,00 грн., (10%) + премія - 6 688,04 грн. (109,64%) =12 788,04 грн./30 діб * 10 діб). Із відрахуванням обов`язкових податків і зборів у сумі 4 198,76 грн. перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 (платіжне доручення від 23.04.2019 № 1884);

Вказаний факт також підтверджує виписка АТ «Ощадбанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 :24.04.2019 зарахування 10 922.76 грн. грошове утримання., у складі якого, у тому числі, компенсація за невикористану у 2019 році відпустку у сумі4 198,76 грн.

Перерахована ОСОБА_1 сума грошового утримання - 10 922.76 грн., відповідає розрахунку (складовим) грошового забезпечення, що перелічені у довідці про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період: з 01.04.2019 по 15.04.2019.

Таким чином, суд вважає доведеним факт перерахування позивачу компенсації за невикористану у 2019 році відпустку.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ НП в Донецькійобласті виплатити середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 16.04.2019 року по день прийняття остаточного рішення, винесеного судом у справі, з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 517,28 грн., правова позиція суду наступна.

Перш за все, суд зазначає, що позивачем не пропущено, встановлений ст. 233 КЗпП України, строк для звернення до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 16.04.2019 року, фактичний розрахунок проведено 24.04.2019,апозов подано 12.07.2019, тобто в межах 3-місячного строку, передбаченого вказаною статтею.

По-друге, позивач, просить виплатити середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні виключно у зв`язку із не виплатою витрат на проживання за час відрядження та компенсацію за невикористану відпустку.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988) та Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» від 06.04.2016 № 260,зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі Порядок № 260).

Зазначені нормативно-правові акти є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Наведений висновок суду узгоджується і з положеннями, що містяться у абзаці 2 п. 2 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Наведені норми законодавства дають підставу для висновку, що нерозповсюдження на поліцейських норм Кодексу законів про працю України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку компенсації за невикористану відпустку, відшкодування витрат на винайм житла, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), та, беручи до уваги нормативний припис ч.6 ст.7 КАС України, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми КЗпП України.

Абзац 1 ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їхрозмірпідприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обчислення середнього заробітку у даному випадку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (зізмінами та доповненнями) та Порядку № 260.

Пункт 9 розділу І Порядку № 260 При виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пункт 11 Розділ І Порядку №260. Грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

Разом із тим, Порядок № 260 не містить правил розрахунку середньоденного грошового забезпечення у разі затримки розрахунку з поліцейським.

У свою чергу, пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньо заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення не у робочих, а у календарних днях для обрахунку грошового забезпечення.

Вказаний висновок судом постановлено за результатами аналізу постанов Верховного Суду щодо подібних за змістом правовідносин: від 21.11.2018 справа № 808/928/16, від 17.01.2019 справа № 805/2706/17-а, від 18.04.2019 справа № 806/889/17, від24.07.2019 справа № 805/3167/18-а.

Фактичні обставини встановлені судом свідчать, що ОСОБА_1 звільнено з 15.04.2019 (вказано у наказі). Доказів відсутності позивача на роботі в день його звільнення відповідачем не надано. Таким чином, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний 15.04.2019.

24.04.2019 зараховано на картковий рахунок: 47 235,83 грн. - одноразова грошова допомога при звільненні та 10 922,76 грн. - грошове утримання.

Тобто, відповідач затримав виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в частині виплати компенсації відпустки на 8 днів та в частині компенсації витрат на винайм житла 122 дня.

Таким чином, строк несвоєчасно сплачених сум з компенсації відпустки рахується з 16.04.2019 по 23.04.2019 (включно) та складає 8 днів, а щодо компенсації витрат на винайм житла з 16.04.2019 по 15.08.2019 (день винесення судового рішення) 122 дні.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 від 12.08.2019 № 535:середньоденне грошове забезпечення - 504,69 грн., середньомісячне - 14 888,40 грн.

Розрахунок середньоденного грошового забезпечення здійснено відповідачем у календарних днях (згідно довідки).

Розрахунок при звільненні ОСОБА_1 відповідачем проведено у розмірі 58 158,59 грн.

При цьому частка невиплачених при звільненні сум за період з 16.04.2019 23.04.2019 складає: 3850,00грн. (витрати на винайм житла) + 4 262,70 грн. (компенсація за невикористану відпустку за 2019 рік) загалом 8114,7 грн.; за період 16.04.2019 по 15.08.2019 не виплачено 3 850,00 грн.

В даному випадку суд вважає, що наявні підстави для вирішення питання щодо застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Правове обґрунтування.

Стаття 117 КЗпП України. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вже було констатовано, у день звільнення позивача, відповідачем не проведено всіх належних йому виплата тому ОСОБА_1 має право на застосування ст. 117 КЗпП України у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки.

В свою чергу, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належні йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Судом встановлено наявність підстав для часткового задоволення вимог щодо стягнення невиплачених сум (компенсація за винайм житла у відрядженні).

Крім того, суд бере до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати та те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 січня 2012 року№ 6-54цс11, від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15.Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 825/325/16.

Отже розрахунок здійснений судом такий:

За період з 16.04.2019 23.04.2019 (кількість днів затримки 8):

3 850 + 4 262,70 = 8 112,70 (своєчасно несплачені кошти);

58 158,59 (із врахуванням компенсованої відпустки) + 3 850 = 62 008,59 (сума, яка мала бути сплачена)

8 112,70 / 62 008,59 * 100 % =13% (процентна частка невиплачених сум)

8 * 504,69 (середньоденне грошове забезпечення) = 4 037,52 (грошове забезпечення за 8 днів)

4 037,52 * 13% = 524,87 грн.

За період з 16.04.2019 15.08.2019 (кількість днів затримки 122):

3 850 / 62 008,59 * 100% = 6,2 % (процентна частка невиплачених сум)

122 * 504,69 = 61 572,18 (грошове забезпечення за 122 днів)

61 572,18 * 6,2 % = 3 817,48

Всього розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає: 524,87 грн. + 3 817,48 = 4 342,35 грн.

Враховуючи все викладене, позов належить задовольнити у частині стягнення з відповідача витрат на винайм житла у розмірі 3 850,00 грн. та стягнення компенсації за час затримку розрахунку при звільненні 4 342,35 грн.

Крім того, за своєю природою компенсація за час затримку розрахунку при звільненні є мірою покарання роботодавця за неналежне виконання обов`язків і сплачується на користь працівника.

Такий правовий висновок відображений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 справа №910/4518/16.

Обов`язок його с плати виникає після припинення трудових відносин. Тому, відсутні підстави допускати до негайно виконання рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за один місяць.

Підстави для розподілу судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись пп. 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на винайм житла у відрядженні у загальній сумі 3 850,00 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2019 по 15.08.2019у розмірі 4 342,35 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 15серпня 2019 року, повний текст рішення виготовлений 22 серпня 2019 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Буряк