Справа № 620/1393/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1393/19
УХВАЛА

21 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Епель О.В. та Парінова А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Остерського виробничого управління житлово комунального господарства про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Остерського виробничого управління житлово-комунального господарства до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства (далі – Позивач, Остерське ВУЖКГ) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі – Відповідач, Управління Держпраці у Чернігівській області) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів від 11.04.2019 року №25-10-006/0237/125 та №25-10-006/0237/126.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги Остерського ВУЖКГ у повному обсязі.

Крім того, разом з апеляційною скаргою Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить зупинити стягнення у виконавчих провадженнях №59530079 та №59530100 на підставі оскаржуваних постанов до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Указана заява обґрунтована тим, що 30.07.2019 року на адресу Остерського ВУЖКГ надійшли постанови Козелецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 22.07.2019 року №59530079 та №59530100 про відкриття виконавчих проваджень з приводу примусового виконання постанов Управління Держпраці у Чернігівській області від 11.04.2019 року №25-10-006/0237/125 та №25-10-006/0237/126. При цьому зазначено, що в силу ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії з примусового виконання оскаржуваних постанов передбачають, зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно, накладення арешту на рахунки, що спричинить виникнення заборгованості зі сплати заробітної плати та позбавить Остерське ВУЖКГ здійснювати господарську діяльність. Крім того, наголошено, судове оскарження постанови територіального управління Держпраці про накладення штрафу не зупиняє її виконання, а таке зупинення можливе виключно на підставі відповідного судового рішення.

Розглянувши подану заяву, судова колегія, встановивши відсутність необхідності отримувати додаткові пояснення та докази в учасників справи, а також здійснювати її розгляд у відкритому судовому засіданні, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення останньої з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов’язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, Апелянт зазначає, що у випадку примусового виконання оскаржуваних постанов у Позивача можуть бути заарештовані майно та кошти, що, у свою чергу, свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам шляхом зупинення роботи підприємства та виникнення заборгованості із заробітної плати.

При цьому, колегією суддів враховується, матеріалами справи підтверджується факт відкриття виконавчих проваджень Козелецьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області №59530079 та №59530100з примусового виконання постанов Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафів від 11.04.2019 року №25-10-006/0237/125 та №25-10-006/0237/126.

Відповідно до абз. 4 п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі – Порядок №509), постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб’єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Пунктом 9 Порядку №509 визначено, що штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб’єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

Згідно п. 10 Порядку №509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

При цьому, за правилами абз 4 п. 11 Порядку №509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ч. 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб’єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку несплати у добровільному порядку штрафу, накладеному постановою органу Держпраці України, останній вправі звернутися до органів державної виконавчої служби з метою примусового її виконання. Відкриття ж виконавчого провадження з виконання таких постанов, попри їх оскарження у судовому порядку, свідчить, що протягом судового розгляду даної справи державним виконавцем можуть вчинятися дії з примусового виконання постанов про накладення штрафу, шляхом, зокрема, накладення арешту на кошти і майно Остерського УКЖКГ, що унеможливить здійснення господарської діяльності та може спричинити виникнення заборгованості з виплати заробітної плати.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року ) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зупинення стягнення за оскаржуваними Позивачем постановами про накладення штрафу є допустимим та пропорційним заходом забезпечення позову, невжиття якого може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, адже подальше примусове виконання органами державної виконавчої служби постанов про накладення штрафу унеможливить здійснювати Остерським ВУЖКГ господарської діяльності та, як вірно підкреслив Заявник, поставить під загрозу своєчасну виплату заробітної плати працівникам підприємства.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що викладені у заяві про забезпечення позову вимоги у розрізі наявних у матеріалах справи документів дають об’єктивні підстави вважати про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у межах розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням у ній.

Керуючись ст.ст. 150-156, 248, 305, 308, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Заяву Остерського виробничого управління житлово комунального господарства про забезпечення позову – задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанов Управління Держпраці у Чернігівській області від 11 квітня 2019 року №25-10-006/0237/125 у виконавчому провадженні №59530079 та №25-10-006/0237/126 у виконавчому провадженні №59530100 – до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

А.Б. Парінов

Повний текст ухвали складено « 21» серпня 2019 року.