Справа № 540/2034/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2034/18
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Осіпова Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Збур`ївське лісомисливське господарство» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Збур`ївське лісомисливське господарство» до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

01 жовтня 2018 року Державне підприємство «Збур`ївське лісомисливське господарство» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 12.09.2018 року № ХС-2118/506/АВ/2П/ТД-ФС.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що посадовими особами Головного управління Держпраці у Херсонській області проведене інспекційне відвідування ДП «Збур`ївське ЛМГ», за наслідками якого складений акт №ХС2118/506/АВ, що став підставою для винесення постанови про накладення штрафу №ХС2118/506/АВ/2П/ТД-ФС від 12.09.2018 року у розмірі 223380 грн. Вказану постанову позивач вважає протиправною, оскільки інспектор праці помилково дійшов висновку про те, що цивільно-правові угоди, укладені між позивачем та гр. ОСОБА_1 і гр. ОСОБА_2 мають ознаки трудового договору. Зазначає, що доказів наявності у цивільно-правових договорах, укладених між позивачем та гр. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ознак нікчемного правочину відповідачем не надано, як і не надано доказів визнання судом даного договору недійсним. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки - підлягають виконанню. З огляду на викладене просить скасувати постанову.

Відповідач вважав позов необґрунтованим та просив відмовити в його задоволенні, надав відзив на позовну заяву в яком вказував, що інспектором праці проведене інспекційне відвідування ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин; оплати праці; гарантій для неповнолітніх та працівників на час виконання державних або громадських обов`язків за результатами якого 07.08.2018р. складений відповідний Акт №ХС2118/506/АВ про порушення вимог законодавства про працю, серед яких зокрема, ч.3 ст.24 КЗпП України. Так, між ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» та гр. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 протягом січня - квітня 2018 року укладені цивільно-правові договори № 8 від 02.02.2018р., № 11 від 01.03.2018р. та № 16 від 01.04.2018р., які мали ознаки трудових відносин. Відповідач стверджує, що відносини між ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» та ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 не є юридично самостійними, а здійснюються в межах діяльності підприємства з систематичним виконанням трудових функцій, що підтверджується отриманням оплати за виконану роботу за фактичний період часу. Тобто, виконувались певні функції за конкретними посадами, які включені до штатного розпису підприємства.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Державне підприємство «Збур`ївське лісомисливське господарство» подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та прийняття нового про задоволення адміністративного позову. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а висновки суду прямо суперечать обставинам справи.

Згідно до вимог ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

На підставі листа Головного управління ДФС у Херсонській області від 13.07.2018 № 6390/10/21-22-13-07, наказу начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області №750 від 19.07.2018 про проведення інспекційного відвідування, направлення на проведення інспекційного відвідування від 19.07.2018 р. № 1001 в період з 25.07.2018р. по 07.08.2018 р., інспектором праці Головного управління Держпраці у Херсонській області ОСОБА_3 В. у присутності директора ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» ОСОБА_4 , та головного бухгалтера ОСОБА_5 . проведене інспекційне відвідування ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин; оплати праці; гарантій для неповнолітніх та працівників на час виконання державних або громадських обов`язків за результатами якого 07.08.2018р., складений відповідний акт №ХС2118/506/АВ, в якому зафіксовані наступні порушення вимог законодавства про працю, виявлені під час перевірки:

- в порушення вимог ч.1,2 статті 115 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» у період з 01.01.2018 року по 01.07.2018 року не забезпечено виплату заробітної плати не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, не пізніше 7 днів після закінчення періоду,за який здійснюється виплата;

-в порушення вимог ч.1 ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки проведення остаточного розрахунку із заробітної плати по день фактичного розрахунку не нараховується;

- порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» протягом січня-квітня 2018 року укладено цивільно-правові договори з двома працівниками, які мають ознаки трудових відносин: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що уповноваженою посадовою особою відповідача прийняте рішення №ХС2118/506/АВ від 15.08.2018 щодо розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» на 10:00 годину 28.08.2018р.

Повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю від 15.08.2018р. №01-08/1/2052 направлено на адресу ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство».

У зв`язку з надходженням 28.08.2018р від ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» клопотання № 01-01/160 розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю перенесено на 14:00 годину 06.09.2018р

06.09.2018р., у зв`язку з надходженням від ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» клопотання № 6025/01-08 розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю перенесено на 11:00 годину 12.09.2018р

12.09.2018 розглянута справа про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами та винесені постанови №ХС2118/506/АВ/2П/ІЛ-ФС, якою на позивача накладений штраф у розмірі 3723,00 грн. та №ХС2118/506/АВ/2П/ТД-ФС, якою на позивача накладений штраф у розмірі 223380,00 грн.

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу від 12.09.2018р. №ХС2118/506/АВ/2П/ТД-ФС, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Цивільним кодексом України, яким регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до ч.1ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295(далі - Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (пп.3); за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю (пп.5).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п.19 Порядку №295).

П.27 Порядку №295 визначено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачений ч.2 ст.265 КЗпП України, частинами 2-7 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення» та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою КМ України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі Порядок №509) визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Актом інспекційного відвідування зафіксовано, що в порушення вимог ст. 24 КЗпП України ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» у 2018 році укладено цивільно-правові договори, що мають ознаки трудових відносин з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про охорону праці» працівник це виключно та особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тобто, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , як виконавцями та ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» в особі директора ОСОБА_4 , як замовником, було укладено цивільно-правові договори про надання послуг, зокрема, на охорона об`єкту.

Дослідивши зазначені договори, та складений відповідачем акт інспекційного відвідування № ХС 2118/506/АВ від 07.08.2018 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками цього акта відносно того, що у вищезазначених договорах передбачено оплату саме процесу праці, оскільки сума оплати не залежить від обсягу робіт, оплата здійснюється згідно відпрацьованого робочого часу, сума оплати здійснюється у фіксованому розмірі, що зазвичай характерно для трудових відносин.

Виконання функцій охорони об`єкту, на думку суду, повністю залежить від режиму робити підприємства та часу роботи його працівників, тому виконавець не міг самостійно організовувати свою роботу та виконувати таку роботу на досягнення певного результату не у визначений адміністрацією підприємства час, що свідчить про підпорядкованість зазначених осіб позивачеві.

Отже, предметом укладених договорів позивача з зазначеними фізичними особами фактично є процес їх праці, а не її кінцевий результат, а тому умови вказаного вище договору мають ознаки трудового характеру.

Також, слід додатково зазначити, що в договорах не зазначається конкретного результату роботи (кінцевого результату), який повинен передаватися замовнику.

При цьому виконання сторонами умов зазначених договорів, повинно бути підтверджуватися актами виконаних робіт (послуг) на підставі, яких проводиться оплати праці. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, а саме відомостей нарахування заробітної плати ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство», ОСОБА_2 та ОСОБА_7 отримує заробітну плату, що згідно вимог частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" є обов`язком роботодавця стосовно найманих працівників.

Фізичні особи, які працюють на підставі договорів цивільно-правового характеру з урахуванням особливостей таких договорів, не табелюються (табельні номери не призначаються), що підтверджує Лист МінПраці №115/13/133-10.

Отже, вищенаведене підтверджує наявність трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та наявність в діях позивача порушень норм трудового законодавства в частині допущення до роботи без укладання трудового договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у справі №820/1432/17 від 04 липня 2019 року.

Сам факт не визнання цих договорів в установленому порядку недійсними та не заборона їх укладання законодавством України, не свідчить про те, що правовідносини які виникли між зазначеними в акті особами є саме цивільно-правовими, а не трудовими, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Згідно з п. 8 Порядку № 590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Аналізуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду, що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу дотримано вимоги Порядку №509, а отже постанова №ХС2118/506/АВ/2П/ТД-ФС від 12 вересня 2018 року про накладення на ДП «Збур`ївське лісомисливське господарство» штрафу у розмірі 223380,00 гривень на підставі абз.2 частини другої статті 265 КЗпП України є правомірною, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Збур`ївське лісомисливське господарство» залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Осіпов Ю.В.