Справа № 163/3072/17
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Чишій С.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/8111/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Глушко І.В., Довгої О.І.

за участю секретаря судового засідання: Мельничук Б.Б.

представник позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 липня 2019 року у справі № 163/3072/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби Негріча Леоніда Миколайовича, Волинської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

04.12.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби Негріч Л.М., Волинської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови в справі порушення митних правил № 3751/20500/17 від 25.10.2017 р.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 04.07.2019р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Волинська митниця Державної фіскальної служби України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права та посилаючись на окремі обставини справи апелянт вказує, на доведеність вини позивача у вчиненні порушення митних правил за ст. 485 Митного кодексу України. Зазначає, що судом першої інстанції не було надано оцінку документам наданим митними органами країни експортера товарів за митними деклараціями, у яких вказано на порушення повноти декларування позивачем.

Апелянт просить суд, рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04.07.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

21.07.2014р. митним органом за митною митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 205070000/2014/027355 здійснено митне оформлення легкового автомобіля «Рено Кенго», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Згідно інвойсу («Comercial Invoice») №1047/07 від 18.07.2017 р. вартість транспортного засобу становить 1450 євро, його продавцем є компанія «Regency Trading Limited», покупцем - ТОВ «Кастомс Брок».

За митне оформлення даного транспортного засобу при його митній вартості - 28 706 грн. 37 коп. сплачено митних платежів в загальній сумі - 9186 грн. 04 коп.

16.05.2017р. до Волинської митниці ДФС з Державної фіскальної служби України листом від 04.05.2017 №11183/7/99-99-20-02-01-17 надійшло звернення митних органів Литовської Республіки від 15.03.2017о. № (20.4/19)3В-2841 про підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів, серед яких також «Ренго Кенго», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Згідно експортної митної декларації Литовської Республіки MRN №14LTKR1000EK066F97 від 18.07.2014р., фактури («PVM Saskaita-Faktura») серії DV №2341 від 18.04.2014р., ордера на вилучення готівки («Kasos Pajamu Orderis») серії DDU №1417 від 18.04.2014р. автомобіль «Рено Кенго» проданий компанією «Danutes Vaskevicienes I.I.» громадянину ОСОБА_3 за ціною 6000 литовських лит.

Отже, різниця між платежами які сплачено позивачем та платежами, які необхідно було сплатити становить - 21 021,62 гривня.

Таким чином, митний орган вважає, що громадянином України ОСОБА_1 , під час митного оформлення вищевказаного транспортного засобу (товару) вчиив дії, спрямовані на незаконне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в розмірі - 21021,62 гривня.

25.10.2019р. митний орган виніс постанову в справі про порушення митних правил № 3751/20500/17 якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 63 064,86 гривень.

Із змісту ст. 458 Митного кодексу України видно, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

ст. 486 Митного кодексу України визначено, що завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно із ст. 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ст. 485 Митного кодексу України передбачена адміністративна відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Аналізуючи зміст наведених вище норм чинного законодавства, необхідно вказати, що склад правопорушення, визначеного ст. 485 Митного кодексу України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Відповідно до ст.10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 485 Митного кодексу, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого ст.485 Митного кодексу України) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України визначені обов`язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

З матеріалів справи видно, що митна декларація типу ІМ40ДЕ № 205070000/2014/027355 від 21.07.2014р. подавалась до митного органу особою, яка уповноважена на роботу з митним органом ТОВ «Кастомс Брок» - ОСОБА_1

Тобто, ОСОБА_1 уповноважений провести декларування товару від свого імені.

ч.5 ст. 266 Митного кодексу України передбачено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Виходячи з вищезазначеної норми, колегія суддів дійшла висновку, що особа, яка уповноважена на роботу з митним органом та декларування товарів, несе таку саму відповідальність, що й декларант.

До також висновку прийшов Верховний Суд, що у постанові від 15.05.2018р. (справа №607/2400/17).

Як видно з матеріалів справи, митне оформлення вищевказаного транспортного засобу проведено митним органом відповідно до поданих документів, а саме: митної декларації типу ІМ40ДЕ № 205070000/2014/027355 від 21.07.2014р. та інвойсу («Comercial Invoice») №1047/07 від 18.07.2017р.

Підставою для притягнення позивача до відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України є експортна митна декларація MRN №14LTKR1000EK066F97 від 18.07.2014 року, фактура серії DV №2341 від 18.04.2014 року, ордер на вилучення готівки серії DDU №1417 від 18.04.2014 року.

Експортна декларація №14LTKR1000EK066F97 від 18.07.2014р. для митного оформлення надавалась експортером, а саме компанією «Danutes Vaskevicienes I.I.», декларантом виступала компанія UAB RALASA, покупцем товару зазначений ОСОБА_5 .

Між відомостями даної експортної декларації та наданими для оформлення транспортного засобу на територію України документами дійсно є розбіжності щодо вартості автомобіля.

Проте, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Дана декларація жодним чином не виключає можливості переходу права на транспортний засіб після такого оформлення до інших осіб, в тому числі до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах.

В той же час, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією ст. 485 Митного кодексу України.

З наданих митним органом документів, щодо встановлення розбіжностей між відправником та одержувачем товарів, розміру митних платежів не можливо встановити достовірність їх змісту та підтвердження таких обставин, оскільки такі не перекладені на державну мову, а тому не можуть вважатися допустимими доказами.

Митний орган, в порушення вимог ст. 486 Митного кодексу України не перевірив обставин завершення експорту товару, не направив відповідних запитів відповідним компаніям, які є відправниками товару по литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом особою, яка уповноважена на роботу з митним органом ТОВ «Кастомс Брок» - ОСОБА_1

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки митний орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені Конституцією та законами України. Документи митних органів Литовської Республіки не є беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу щодо незаконного звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що вина позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 485 Митного кодексу України повністю доведена належними та допустимими доказами які отримані від митних органів Литовської Республіки з наступних підстав.

В п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України передбачено, що надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться - є підставою для проведення документальної невиїзної перевірки.

Проте, як видно з матеріалів справи в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України митний орган не провів документальну невиїзну перевірку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 липня 2019 року у справі № 163/3072/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя І.В. Глушко

Суддя О.І. Довга

Постанова складена в повному обсязі 23.08.2019р.