Справа № 640/6271/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

15 серпня 2019 року №640/6271/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при помічникові судді Лавренюк Н.С., за участі: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Глущенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітну за час вимушеного прогулу, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 серпня 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, ), Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 20/3, ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) від 04.03.2019 №5 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;

- стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (04071, м. Київ, вул. Хорива, 20/3, ) на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.03.2019 по дату винесення рішення у справі, а також за періоди часу з 15.01.2018 по 01.02.2018 та з 30.10.2018 по 20.12.2018;

- стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (04071, м. Київ, вул. Хорива, 20/3, ) на користь ОСОБА_1 , грошове забезпечення, за період перебування на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а саме за період часу з 01.02.2018 по 05.04.2018, а також з 20.12.2018 по 04.03.2019;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві розглянути рапорт, поданий 06.11.2015 року майором міліції ОСОБА_1 начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві про звільнення за пунктом 64 "з" у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в органах поліції;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 50 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в черговий раз звільнило позивача із займаної посади з підстав аналогічних тим, які зазначені в наказах про звільнення від 06.11.2015, від 01.02.2017 та від 05.04.2018, а саме, у зв`язку зі скороченням штатів, які в судовому порядку були визнані протиправними та скасовані, а відповідні судові рішення набрали законної сили. Водночас, факт виявлення позивачем бажання проходити службу в поліції також встановлено попередніми судовими рішеннями, які набрали законної сили. Крім того, в межах спірних правовідносин ГУ МВС України в м. Києві не повідомило позивачеві обставин, які б свідчили про відсутність можливості подальшого використання на службі, та, відповідно підтверджували правомірність звільнення позивача на підставі підпункту "г" пункту 64 Положенням про проходження служби. На переконання позивача, оскільки ГУ МВС України в м. Києві не дотримано положень діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства в частині обов`язкового працевлаштування позивача, то можна дійти висновку щодо протиправності оскаржуваного позивачем наказу про звільнення. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачем зазначено, що він вимушений був докладати значних зусиль для організації свого життя, шукати кошти для забезпечення своєї родини, при цьому, моральні страждання посилювались постійним стресом, що пов`язаний конфліктом у родині через невизначеність у майбутньому.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання по справі.

Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві надало суду відзив на позовну заяву, в якому вказало, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 04.03.2019 №5 о/с винесений в межах повноважень. Так, наказом МВС України «Про організаційно штатні питання» від 06.11.2015 № 1388 скорочені всі штати, в тому числі і в Подільському РУ ГУМВС України в м. Києві. У зв`язку з вищезазначеним, враховуючи скорочення штатів, ліквідацію ГУМВС України в місті Києві та Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві Позивача попереджено, що посаду начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві скорочено згідно з наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно - штатні питання». Позивача попереджено про можливе майбутнє звільнення згідно з пп. «г» (через скорочення штатів) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Враховуючи викладене, оскільки усі посади в системі органів міліції були скорочені, а всі юридичні особи, які входили до системи органів міліції - ліквідовані (відповідно до постанови КМУ № 730), запропонувати та перевести позивача для подальшого використання на службі на іншу посаду не тільки в межах м. Києва, айв межах України не було можливим.

Відповідач в особі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві також надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що виключно висновком поліцейської комісії приймається рішення про відповідність чи не відповідність кандидата вимогам до поліцейського за результатом розгляду усіх матеріалів, які були зібрані на кандидата, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; та інших матеріалів, з яких можна встановити придатність особи до виконання функціональних обов`язків поліцейських. Також, на думку відповідача, позивач не має права на отримання грошового забезпечення (заробітної плати), а також відсутні підстави для стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відсутні.

Позивач надав суду відповідь на відзив Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, в якому зазначив, що він не погоджується з доводами відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Протокольною ухвалою суду від 01.08.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 15 серпня 2019 року позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 15 серпня 2019 року проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 15 серпня 2019 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково з таких підстав.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві №5 о/с від 04 березня 2019 року "Щодо особового складу", відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. «г» (через скорочення штатів) п. 64 майора поліції ОСОБА_1 начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління, 04 березня 2019 року, установивши щомісячну премію у розмірі 0 відсотків.

Підставою для прийняття вказаного рішення є: попередження ОСОБА_1 від 26.12.2018, наказ МВС України від 06.11.2015 №1388 "Про організаційно-штатні питання» та лист МВС України від 31.05.2018 №7447/05/22-2018 «Про проблемні питання проходження служби колишніми працівниками міліції, поновленими судами на службі в ОВС».

Незгода позивача із вказаним наказом №5 о/с від 04 березня 2019 року зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с «Щодо особового складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено майора міліції, ОСОБА_1 , начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності відділу Подільського районного управління, установивши щомісячну премію за жовтень та листопад 2015 року в розмірі 60 відсотків.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року у справі №826/640/16 задоволено позов ОСОБА_1 в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 №1009 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві та стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 55 584,90 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні дев`яносто копійок).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017 апеляційну скаргу ГУ МВС України в м. Києві залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року у справі №826/640/16 без змін.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 14.12.2016 №44о/с ОСОБА_1 поновлено із 06.11.2015 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві №5 о/с від 01.02.2017 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ згідно пп. «г» (через скорочення штатів) п. 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2018 у справі №826/3249/17, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві №5 о/с від 01.02.2017, зобов`язано ГУМВС України в м. Києві поновити ОСОБА_1 на попередній посаді в органах внутрішніх справ, стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 71 232,75 грн. (сімдесят одна тисяча двісті тридцять дві гривні сімдесят п`ять копійок); зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»; в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 01.02.2018 №5о/с ОСОБА_1 поновлено із 06.11.2015 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Наказом ГУМВС України в м. Києві від 05 квітня 2018 №16о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та наказу МВС України від 06 листопада 2015 №1388 «Про організаційно-штатні питання» за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 у справі №826/7123/18, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві №16 о/с від 05.04.2018, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 32 697,00 грн..

На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 у справі №826/7123/18, відповідно до наказу №52 ГУ МВС України в м. Києві від 20.12.2018 ОСОБА_1 поновлено на посаді в органах внутрішніх справ.

В подальшому наказом ГУМВС України в м. Києві №5 від 04 березня 2019 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Як встановлено із зазначених вище рішень суду, приймаючи рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві суд виходив з того, що відповідачами не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського або доказів, які б свідчили про відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, та, відповідно, підтверджували правомірність звільнення на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби.

Так, спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про Національну поліцію", який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про міліцію", який діяв до 07 листопада 2015 року, передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, Закон України "Про міліцію" втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію", який набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (Голос України, 2015, 08, від 06 серпня 2015 року №141-142), крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року (п.1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію").

За таких обставин, оскільки саме приписами п.п.1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції, зазначені норми є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п.п.8-10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", які набрали чинності 07 серпня 2015 року, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Головне управління МВС України в м.Києві, та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, ГУ НП у м. Києві.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 "Про організаційно-штатні питання" визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в Головному управлінні МВС України в м. Києві скасовані всі штати й скорочені усі посади (15236 посад).

Законом України "Про Національну поліцію" передбачено тримісячний термін з дня його опублікування для прийняття на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення, за згодою працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, питання стосовно подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції мало бути вирішено до 6 листопада 2015 року включно (впродовж трьох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення). Вказані норми є імперативними, як наслідок, неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пп. "г" п.64 якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, звільнення через скорочення штатів за пп. "г" п.64 наведеного Положення перебуває у нерозривному зв`язку із необхідністю дотримання другої вимоги - відсутність можливості подальшого використання на службі.

Суд звертає увагу, що судовими рішеннями у справах №826/640/16, №826/3249/17 та №826/7123/18, які набрали законної сили, встановлено факт того, що позивач виявив бажання проходити службу в органах Національної поліції та незаконність його звільнення.

Стаття 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, приймаючи оскаржуваний наказ ГУ МВС України в м. Києві посилалось виключно на пп."г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та наказ МВС України від 06 листопада 2015 року №1338 "Про організаційно-штатні питання" без зазначення його конкретного пункту.

Водночас, з вказаного наказу від 04 березня 2019 року №5 о/с не вбачається, що позивача було звільнено на підставі п.9, п.10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", оскільки жодних посилань на зазначену норму він не містить.

Тобто, з викладеного слідує, що ОСОБА_1 повторно звільнений Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві з тих самих підстав та за таких самих умов, що в свою чергу, вказує на невиконання попередніх рішень суду, посилання на які зазначені вище.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачами не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Таким чином, суд вважає, що відсутність відмови від проходження служби в поліції є достатньою підставою вважати, що позивач висловив бажання проходити службу в поліції.

Суд звертає увагу, що відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції та, що він не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Так, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, суд приходить висновку, що приймаючи оскаржуваний наказ ГУ МВС України в м. Києві діяло з порушенням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, відповідачами не доведено неможливості подальшого використання позивача на службі, що є обов`язковою умовою для звільнення за пп. "г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), який визначено єдиною підставою для видання оскаржуваного наказу щодо позивача і беручи до уваги, що позивачу не було запропоновано відповідні посади у Національній поліції для заміщення, наказ від 04 березня 2019 року №5 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

В частині позовних вимог про поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на наступне.

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Як визначає пункт 24 Положення про проходження служби, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Таким чином, позивач має бути поновлений на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Як встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Проте, на час розгляду вирішення справи записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві відсутні, що є підставою для поновлення позивача на попередній посаді, а саме на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту - Порядок), відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Із пункту 5 вказаного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п.1.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499, при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Попередніми судовими рішеннями за позовом ОСОБА_1 встановлено, що з 06 листопада 2015 року Подільське РУ ГУ не працювало, аналогічно при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в даній справі суд вважає за можливе використати розмір середньоденної заробітної плати, що встановлений у постановах Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року у справі №826/640/16 та від 31.10.2018 №826/7123/18, а саме: середньоденна заробітна плата позивача складає 233,55 грн.

Отже, кількість днів вимушеного прогулу з дня звільнення позивача та до винесення судом даного рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку - з 04 березня 2019 року по 14 серпня 2019 року - складає 111 робочих днів.

З таких підстав, на користь ОСОБА_1 належить виплатити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 25 942, 05 грн. (233,55 х 111).

Доказів, які свідчили про отримання позивачем за період вимушеного прогулу будь-яких доходів, відповідачами до суду не надано.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за періоди часу з 15.01.2018 по 01.02.2018 та з 30.10.2018 по 20.12.2018, суд зазначає, що під час судового розгляду справи встановлено, що на виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києві у справах №826/640/16, №826/3249/17 позивачеві було виплачено грошові кошти за час вимушеного прогулу за період часу з 06.11.2015 по 15.01.2018, а також сплачено на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києві у справі №826/7123/18 грошові кошти в межах грошового забезпечення за 1 місяць.

Водночас, ГУМВС України в м. Києві не сплачено позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з момент винесення судами рішень у справах за позовами ОСОБА_1 і до моменту фактичного виконання судових рішень в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Так, позивачеві не сплачено середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 15.01.2018 (дата ухвалення Окружним адміністративним судом м. Києва рішення у справі №826/3249/17) по 01.02.2018 (фактичне виконання ГУМВС України в м. Києві рішення у справі №826/3249/17, шляхом винесення наказу про поновлення на посаді) та не сплачено середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 30.10.2018 (дата ухвалення Окружним адміністративним судом м. Києва рішення у справі №826/7123/18) по 20.12.2018 (фактичне виконання ГУМВС України в м. Києві рішення у справі №826/7123/18, шляхом винесення наказу про поновлення на посаді), чого відповідачем під час судового розгляду справи не спростовано, доказів сплати позивачеві відповідних коштів за час вимушеного прогулу за періоди з 15.01.2018 по 01.02.2018 та з 30.10.2018 по 20.12.2018 матеріали справи не містять.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що підставою для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу є те, що на час його звернення до суду з даним позовом запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві - відсутній.

Так, кількість днів вимушеного прогулу за період з 15.01.2018 по 01.02.2018 складає 14 робочих днів.

З таких підстав, на користь ОСОБА_1 належить виплатити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.01.2018 по 01.02.2018 у сумі 3 269, 70 грн. (233,55 х 14).

Кількість днів вимушеного прогулу за період з 30.10.2018 по 20.12.2018 складає 38 робочих днів, отже, на користь ОСОБА_1 належить виплатити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2018 по 20.12.2018 у сумі 8 874, 90 грн. (233,55 х 38).

Стосовно позовних вимог про стягнення з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за період перебування на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а саме за період часу з 01.02.2018 по 05.04.2018, а також з 20.12.2018 по 04.03.2019, суд вважає, що вказані позовні вимоги також підлягають задоволенню, враховуючи наступні обставини.

Як встановлено під час судового розгляду справи, відповідно до наказів винесених ГУ МВС України в м. Києві в період часу з 01.02.2018 по 05.04.2018, а також з 20.12.2018 по 04.03.2019 ОСОБА_1 перебував на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

За твердженням позивача, що не спростовано відповідачами під час судового розгляду справи, ОСОБА_1 , перебуваючи на вказаній вище посаді, не отримував заробітну плату у зазначений період часу, доказів, які б підтверджували зворотнє відповідачами суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як зазначено судом вище, середньоденна заробітна плата позивача складає 233,55 грн., отже, враховуючи кількість робочих днів за період з 01.02.2018 по 05.04.2018, який позивач перебував на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, то заробітна плата, яка підлягає стягненню на користь позивача за зазначений період (45 робочих днів) складає 10 509, 75 грн..

Також, за період з 20.12.2018 по 04.03.2019 на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата, враховуючи кількість робочих днів в зазначений період (50 днів), в розмірі 11 677, 50 грн.

В частині позовних вимог про зобов`язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві розглянути рапорт, поданий 06.11.2015 року майором міліції ОСОБА_1 начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві про звільнення за пунктом 64 "з" у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в органах поліції, суд бере до уваги наступне.

Судовим рішенням у справі №826/640/16 встановлено, що з 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 , виявивши бажання проходити службу в органах Національної поліції, написав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом на роботу в органи поліції та заяву про прийом до Національної поліції, які були подані ОСОБА_1 до відділу кадрового забезпечення Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Також, вказаним судовим рішенням встановлено, що про факт подачі вказаних заяв було зазначено у письмових поясненнях колишніх співробітників Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які було долучено до матеріалів справи №826/640/16.

Тобто, з наведеного вбачається, що судовим рішенням у справі №826/640/16 встановлено факт подачі позивачем відповідного рапорту щодо його звільнення у зв`язку з переходом в органи поліції.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, питання щодо подачі позивачем відповідного рапорту не потребує доказування, оскільки встановлене відповідним рішенням суду, що в свою чергу, спростовує доводи Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності письмового рапорту позивача.

Судом встановлено, що в межах розгляду адміністративної справи №826/640/16 дійсно розглядалась вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві розглянути рапорт позивача, поданий 06.11.2015, за результатами розгляду якої, позовні вимоги було задоволено шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття позивача на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Проте, як встановлено під час судового розгляду справи, права позивача щодо прийняття на публічну службу та її проходження піддаються систематичним порушенням з боку відповідачів, позаяк, позивача вже вчетверте звільнено зі служби з тих самих підстав, які встановлені і попередніми судовими рішеннями у справах №826/640/16, №826/3249/17 та №826/7123/18, які набрали законної сили.

Тобто, порушення права позивача з приводу, зокрема, прийняття його на публічну службу є триваючим.

В теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Так, судом встановлене неналежне виконання Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві обов`язку щодо прийняття позивача на публічну службу в органах поліції, враховуючи викладені вище обставини.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, з метою належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача, запобіганню в майбутньому порушенню прав позивача з приводу прийняття його на публічну службу в органах поліції та її проходження, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині ОСОБА_1 зобов`язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві розглянути рапорт, поданий 06.11.2015 року майором міліції ОСОБА_1 начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві про звільнення за пунктом 64 "з" у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в органах поліції, суд бере до уваги наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протиправними діями Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві заподіяно позивачу моральні та фізичні страждання. Позивач зазнав негативного впливу на стан свого здоров`я у зв`язку з постійними переживаннями з приводу подальшого майбутнього та забезпечення сім`ї, в тому числі, двох малолітніх дітей, порушення звичного режиму життя, тощо. Внаслідок незаконного звільнення позивач змушений був позичати кошти з метою забезпечення сім`ї, що зумовило його докласти значних зусиль для організації свого життя. Такі моральні страждання посилювались постійним стресом, що пов`язаний з конфліктом у родині через невизначеність у майбутньому. Позивач також наголошує, що він зазнав моральної шкоди у зв`язку з тим, що до моменту звільнення він працював в органах внутрішніх справ більше 11 років та за цей час здобув певній життєвих зав`язків, почував себе захищеним та впевненим у майбутньому, проте, незаконним звільненням все перелічене було зруйновано. Враховуючи, що на утриманні позивача є дружина та двоє неповнолітніх дітей (донька 11 років та син 5 років), звільнення з органів внутрішніх справ змусили позивача докласти значних зусиль для організації власного життя та життя його сім`ї.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що протиправним звільненням зі служби йому було завдано моральної шкоди, оскільки таке звільнення вплинуло на рівень життя родини позивача, зокрема, позивачеві необхідно було докладати значних зусиль для утримання його родини, а саме: жінки та двох малолітніх дітей, що очевидно призвело до негативного впливу на позивача та завдання йому моральних страждань.

Разом з тим, враховуючи заявлений позивачем розмір моральної шкоди, яку останній просить стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та завдані позивачеві страждання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме, в розмірі 20 000, 00 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність звільнення позивача з органів внутрішніх справ з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) від 04.03.2019 №5 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (04071, м. Київ, вул. Хорива, 20/3, ) на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.03.2019 по дату винесення рішення у справі - 15.08.2019 в розмірі 25 924, 05 грн., а також за періоди часу з 15.01.2018 по 01.02.2018 в розмірі 3 269, 70 грн. та з 30.10.2018 по 20.12.2018 в розмірі 8 874, 90 грн..

Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (04071, м. Київ, вул. Хорива, 20/3, ) на користь ОСОБА_1 , грошове забезпечення, за період перебування на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а саме за період часу з 01.02.2018 по 05.04.2018 в розмірі 10 509, 75 грн., а також з 20.12.2018 по 04.03.2019 в розмірі 11 677, 50 грн..

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві розглянути рапорт, поданий 06.11.2015 року майором міліції ОСОБА_1 начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві про звільнення за пунктом 64 "з" у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в органах поліції.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.08.2019.

Суддя Н.Г. Вєкуа