Справа № 387/449/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 387/449/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., секретар судового засідання - Лащенко Р.В., за участю представника відповідача - ОСОБА_3., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_5 ОСОБА_3

на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27.05.2019 року в адміністративній справі №387/449/19 (головуючий суддя у 1 інстанції Цоток В.В., повний текст рішення складено 27.05.2019 року)

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області

до ОСОБА_5

про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області звернулося з позовом до ОСОБА_5 , в якому просило прийняти рішення про примусове видворення з України громадянина Узбекистан ОСОБА_5 .

В обгрнтуваня позовних вимог зазначалося, що 03.08.2018 року завідувачем Добровеличківського районного сектору Управління ДМС України в Кіровоградській області Бабенко О.О. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 04.09.2018 року. Однак, відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та не виконав у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, що свідчить про ухилення останнього від виконання рішення про його примусове видворення.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27.05.2019 року позов задоволено повністю. Примусово видворено за межі території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 , виданий 23.05.2013 року та заборонено йому подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні терміном до шести місяців. Рішення суду звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач посилається на відсутність у відповідача паспортного документу як на підставі ухилення останнього від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (далі - рішення про примусове повернення). Проте, до заявленого позову самим позивачем додано належним чином засвідчену копію паспортного документу відповідача, з чого слідує, що у позивача був наявний паспортний документ відповідача, а відтак доводи останнього про відсутність такого документу є безпідставними. Інших доводів, які б давали б підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, позивачем не наведено.

Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Узбекистан відповідно до копії паспорта громадянина Республіки Узбекистан НОМЕР_1 , виданого 23.05.2013 року (а.с. 4).

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКВ №046327 від 03.08.2018 року, завідувач Добровеличківського РС УДМС України в Кіровоградській області Бабенко О.О. притягнув до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700 гривень за те, що останній, 06.08.2018 року, являючись громадянином Республіки Узбекистан, ухиляється від виїзду із України після закінчення відповідного терміну перебування ( а.с.7 ).

З квитанції № 77 від 07.08.2018 року виданої ТББВ № 10018/0125 встановлено , що ОСОБА_5 сплатив зазначений вище штраф (а.с.8 ).

06.08.2018 року завідувач Добровеличківського РС УДМС України в Кіровоградській області Бабенко О.О. прийняв рішення № 117 про примусове повернення в країну походження чи третю країну громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язав його покинути територію України у термін до 04.09.2018 року ( а.с.9 ).

З рішенням ОСОБА_5 ознайомився 06.08.2018 року.

Про прийняте рішення було повідомлено начальника Добровеличківського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ( лист № 18/1186 від 06.08.2018 року ( а.с.10).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" ( далі по тексту Закон ).

За приписами частини 1 статті 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Статтею 30 Закону №3773-VI, визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому, в будь-якому разі не підлягає видворенню особа, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуація міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Так, ОСОБА_5 перебуває на території України з 11.06.2013 року.

За порушення правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, 03.08.2018 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАП.

Відповідно до прийнятого рішення про примусове повернення від 06.08.2018 року, яке він не оскаржував, іноземець повинен був самостійно залишити територію України, тобто виїхати до будь-якої країни світу, в строк, зазначений у рішенні - не пізніше 04.09.2018 року.

Однак, громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_5 рішення в установлений строк без поважних причин не виконав та не вчиняв будь-яких дій щодо легалізації свого становища.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення.

Також суд першої інстанції вірно зазначив що відповідач не має документів на право перебування на території України та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Доказів щодо спростування вказаного суду апеляційної інстанції не надано.

Підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" також відсутні.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для примусового видворення відповідача з України є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України може бути подано позов (заявлено позовну вимогу) про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1. затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2. затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3. взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4. зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

При цьому, наданий час відсутній механізм реалізації судом положень ст. 289 КАС України при застосуванні до іноземця застави.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 13 ст. 289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на момент розгляду спору відповідач не має власного житла та стабільних доходів, в період з 06.08.2018р. по 27.05.2019р. ухилявся від виконання рішення про примусове повернення у країну походження чи третю країну, що вказує на наявність підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, а тому судом першої інстанції вірно зроблено висновок про задоволення позовних вимог про затримання ОСОБА_5 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та зазначив, що прийняте рішення суду підлягає негайному виконанню на підставі ч. 2 ст. 371 КАС України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі про наявність у останнього паспорту, як на доказ, що спростовує ухилення його від виконання рішення про примусове повернення є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано факту, що ОСОБА_5 перебуває на території України за відсутності належних документів та після отримання рішення про примусове повернення, ухиляється від його виконання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27.05.2019 року в адміністративній справі №387/449/19 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області до ОСОБА_5 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - залишити без задоволення.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27.05.2019 року в адміністративній справі №387/449/1 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28.08.2019 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва