Справа № 240/9865/19
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Житомир справа № 240/9865/19

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила:

- визнати бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області щодо вчасно невиплаченої їй недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки відповідно до ч.5 ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, їх соціального захисту";

- стягнути солідарно на її користь з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області кошти в розмірі 50 000 грн за заподіяння моральної шкоди.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог ОСОБА_1 указувала, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.11.2008 позов задоволено частково та стягнути з Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на її користь заборгованість по виплаті разової грошової допомоги за 2007 рік у розмірі 1175,18 грн. На підставі виконавчого листа № 2а-26598/07 від 19.11.2008 підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Житомирській області було відкрите виконавче провадження (ВП № 21973215 від 18.10.2010 та ВП №23873183 від 26.01.2011). Проте, виконавчий лист працівниками підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Житомирській області був втрачений. Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 25.03.2015 видано дублікат виконавчого листа. Однак, з 2007 року по грудень 2018 року, заборгованість по виплаті разової грошової допомоги за 2007 рік у розмірі 1175,18 грн позивачу не виплачувались. Кошти отримала в грудні 2018 року. Позивач стверджує, що тяжко хвора, потребує постійного стороннього догляду, тому ці кошти необхідні були їй для придбання медичних препаратів. У зв`язку із знеціненням гривні в державі, отримані в грудні 2018 року кошти в розмірі 1175,18 грн є мізерно малою сумою для придбання ліків порівняно з 2007-2015 р.р. Внаслідок незаконних дій відповідачів постійно перебувала у стресі, у неї значно погіршився стан здоров`я, тому вважає, що протиправними діяннями (бездіяльністю) відповідачів їй завдана моральна шкода, яку вона оцінюю в 50000 гривень.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання у справі на 22.08.2019.

Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області подано до суду відзив на позовну заяву, з проханням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог зазначений відповідач стверджує, що виплату коштів, на виконання судового рішення на користь позивача, здійснює Казначейство. Управління ДВС здійснює лише перевірку пакету документів, реєстрацію та передачу до органів Казначейства. Виплати казначейством в свою чергу залежать від виділення коштів державою. Так, до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області надходила заява позивача про виконання рішення відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014, яка набрала чинності 23.09.2014. До даної заяви було додано виконавчий лист № 2а-26598/07, виданий 29.04.2015 Житомирський окружним адміністративним судом. Дані про це рішення внесені до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за № 49373019, про що було повідомлено ОСОБА_1 .. Також даними повідомленнями вказано на обов`язок боржників протягом семи робочих днів надати інформацію про стан виконання рішення (виконання в повному обсязі, часткове виконання, невиконання). Згідно довідки, отриманої з Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 К. здійснено нарахування коштів в сумі 1175,18 грн. Дану суму обліковано в Реєстрі рішень, виконання яких гарантується державою. В подальшому виконавчий документ, відповідно до акту приймання - передавання (за 4-й квартал 2015 року) від 06.01.2016, у відповідності до вимог пункту 17 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, передано до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а саме до Головного управління Державного казначейства України у Житомирській області. Станом на момент подачі позову кошти виплачені в повному обсязі в грудні 2018 року.

Разом з цим, відповідачем указано, що позивачем у позові не вказано будь-яких аргументованих підстав визнання бездіяльності Управління державної виконавчої служби протиправною, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди безпідставні.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області також подано до суду відзив на позовну заяву. У цьому відзиві відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. При цьому вказано, що виконавчий лист Житомирського окружного адміністративного суду по справі №2-а-26598/07, виданий на користь ОСОБА_1 у відповідності до п. 15 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, знаходився на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504040. Відповідно до наказу Державної казначейської служби України від 19.10.2015 №295 «Про затвердження Порядку здійснення безспірного списання коштів державного бюджету з рахунків боржника та за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів» (із змінами) (далі - Порядок №295), Головним управлінням здійснювався облік і зберігання вищевказаного дубліката виконавчого документа до настання його черги для виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

25.06.2018 до Головного управління надійшла заява про долучення до справи № 2-а-26598/07 реквізитів банківського рахунку. На заяві було вказано прізвище - ОСОБА_3 - і був проставлений підпис. Зазначена заява зареєстрована за вхідним №08-3391. До заяви було долучено копії сторінок паспорта ОСОБА_1 , картку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 , копію сторінок паспорта ОСОБА_4 , картку фізичної особи-платника податків ОСОБА_4 , копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та написане на аркуші паперу доручення ОСОБА_1 на направлення її коштів на особовий рахунок ОСОБА_4 , яке не було посвідчено нотаріально, що унеможливило його виконання, та довідка з банківської установи щодо банківських реквізитів ОСОБА_4 . Після надходження зазначених документів, на вказаний в заяві номер телефону, неодноразово телефонував працівник Головного управління та повідомляв про необхідність надати реквізити для перерахування коштів на користь фактичного стягувана за дублікатом виконавчого листа - ОСОБА_1 , на що надавалась ствердна відповідь.

28.08.2018 до Головного управління надійшла заява, в якій було вказано, що вона від ОСОБА_1 , проте підпис в цій заяві відсутній. В заяві було зазначено прохання про перерахування коштів ОСОБА_1 на особистий рахунок дочки ОСОБА_4 , проте нотаріально засвідчена довіреність на отримання коштів ОСОБА_1 її дочкою ОСОБА_4 також була відсутня.

07.09.2018 до Головного управління надійшла довідка з банківської установи від 07.08.2018 щодо реквізитів ОСОБА_1 . Вказана довідка надійшла в конверті поштовим відправленням без будь-яких заяв і зареєстрована за вхідним № 08-4354. Після отримання належних реквізитів, дублікат виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 2-а-26598/07 було включено до реєстру виплат №851.

Відповідно до листів Державної казначейської служби України від 01.10.2018 №5-10/2035-16016 та від 31.10.2018 №5-10/2666-17830 термін передачі оригіналів документів, зокрема по реєстру виплат № 851, до 02.11.2018. Вищезгаданий дублікат виконавчого листа з відповідним пакетом документів був направлений до Державної казначейської служби України супровідним листом Головного управління від 18.10.2018 № 02-10/257-6687.

Згідно прикладного програмного забезпечення, «Модуль АРМ Реєстр судових рішень (WЕВ) АС «Є-Казна», сформованого по виконавчих листах, що знаходяться на виконанні в Державній казначейській службі України, кошти по дублікату виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 2-а-26598/07, виданому на користь ОСОБА_1 перераховані на користь позивача 30.11.2018.

Про вищевикладені обставини позивача було повідомлено листом Головного управління від 10.12.2018 за №13-08/1061-7858.

Також указано, що у позовній заяві позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди діями Головного управління, не обґрунтовані вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в контексті душевних страждань чи принижень честі і гідності, не наведено жодних доказів цьому. Сума, яку позивач просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди значно перевищує розмір суми присудженої до стягнення за виконавчим листом долученим до справи.

Позивач у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу слухати без її участі, у зв`язку із станом здоров`я, похилим віком та труднощами пересування.

Представник відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області прибула до суду, подала клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Представником відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області у поданому відзиві також просив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Суд вважає за можливе розгляд і вирішення справи здійснити в письмовому провадженні, відповідно ч. 9 ст. 205, ст.ст. 4, 229 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент розгляду справи).

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзиви, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.11.2008 в справі № 2-а-26598/07, яку ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 залишено без змін, позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на її користь заборгованість по виплаті разової грошової допомоги за 2007 рік в розмірі 1175,18 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На підставі вказаного судового рішення, 19.11.2008 ОСОБА_1 направлено виконавчий лист.

25 березня 2015 року Житомирським окружним адміністративним судом постановлено ухвали, якими задоволено заяви ОСОБА_1 , видано ОСОБА_1 дублікат виконавчого по справі та поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості.

29.04.2015 позивачу видано дублікат виконавчого листа в справі № 2-а-26598/07.

Поряд з цим, виконавчий лист у справі № 2-а-26598/07 було пред`явлено для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби 14.10.2010. Постановою державного виконавця від 29.12.2010 (ВП № 21973315) виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Постановою державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області від 26.01.2011 (ВП № 23873183) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-а-26598/2007 виданого 19.11.2018 Житомирським окружним адміністративним судом.

Дублікат виконавчого листа також був пред`явлений для виконання до Управління державної виконавчої служби.

Відповідно до повідомлення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 17.11.2015 виконавчий лист від 29.04.2015 №2-а-26598/2007 прийнято до обліку та включено до Першої черги Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №49373019.

Із акту приймання - передавання за 4 кв. 2015 року перша черга від 06.01.2016 вбачається, що виконавчий лист № 2-а-26598/07 передано до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області здійснювався облік і зберігання виконавчого документа до настання його черги для виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Листом Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області від 10.12.2018 підтверджено, що виконавчий лист по справі № 2-а-26598/07 було включено до реєстру виплат під № 851 та з відповідним пакетом документів направлений до Державної казначейської служби України супровідним листом від 18.10.2018 № 02-10/257-6687.

Кошти по вказаному виконавчому листу виплачені стягувачу в повному обсязі (1175,18 грн) Державною казначейською службою України, про що свідчить копія платіжного доручення № 164771 від 14.11.2018.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідачів щодо вчасної виплати їй суми недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки протиправною, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Положення статті 124 Конституції України та статей 7, 14 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України (ред. з 06 липня 2005 року до 15 грудня 2017 року), що відповідає вимогам статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції з 15 грудня 2017 року) свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України та статті 6 КАС України принципу верховенства права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначені Законом України «Про виконавче провадження», а особливості їх виконання встановлено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) та статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.2 ст.3 Закону №606-XIV та ч.2 ст.6 Закону № 1404-VIII, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI) набрав чинності з 01 січня 2013 року.

Положеннями статті 3 Закону №4901-VI (у редакції з 01.01.2013 до 16.10.2013) було визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №4901-VI, у редакції з 16.10.2013, передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно із п.п. 3, 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 р. N 440 (у редакції, чинній на момент повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, далі - Порядок № 440), рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Відповідальна особа не пізніше семи робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов`язана перевірити за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконання такого рішення та у разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі внести дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (далі - Реєстр).

Відповідно до п.п. 13,14,15 Порядку № 440, передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом. До органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом. Відповідальна особа додає до рішень, які передаються до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, реквізити для перерахування коштів заявнику. У разі часткового виконання рішення до нього додаються підтверджувальні документи. До рішень зобов`язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою і завірені гербовою печаткою. Передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток). Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості. До акта приймання-передавання додається витяг з Реєстру щодо рішень, які передаються.

У пункті 20 Порядку № 440 закріплено, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (Офіційний вісник України, 2011 р., N 61, ст. 2431; 2013 р., N 9, ст. 334).

Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. N 45) (надалі - Порядок № 845), рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно зі п. 19 Порядку № 845, безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів. Для виконання рішень про стягнення сплачених до бюджету митних платежів орган Казначейства після закінчення строку подання інформації органом, що контролює справляння надходжень бюджету, передає виконавчий документ та інші документи, необхідні для його виконання, до Казначейства. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та перераховує такі кошти на рахунок стягувача.

Відповідно до п. 24 Порядку № 845, стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Пунктом 28 Порядку № 845 визначено, що орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.

За змістом пункту 33 Порядку № 845 у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Відповідно до п. 47 Порядку № 845, безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства:

документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником;

інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Пункт 48 вказаного Порядку передбачає, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей. У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно зі п. 49 Порядку № 845, у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Відповідно до положень підпункту 1 пункту 9 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, безспірне списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, саме Державна казначейська служба України, як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є суб`єктом владних повноважень на якого покладений обов`язок щодо належного та своєчасного виконання рішень суду з виплати грошових коштів. При цьому територіальні органи казначейської служби наділені повноваженнями лише щодо скерування до Державної казначейської служби України документів та відомостей, необхідних для здійснення безспірного списання.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 (справа №202/3243/16-а(2-а/202/110/2016)).

В контексті наведеного суд відмічає, що матеріали справи підтверджують здійснення відповідачами дій, передбачених положеннями Законів та Порядків, спрямованих на виконання виконавчого листа №2-а-26598/2007 виданого Житомирським окружним адміністративним судом 29.04.2015.

Втім, суд констатує, що фактичне виконання рішення суду про стягнення з Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на користь позивача заборгованості по виплаті разової грошової допомоги за 2007 рік в розмірі 1175,18 грн, відноситься до повноважень Державної казначейської служби України. Останньою судове рішення виконано лише в листопаді 2018 року.

Згідно із ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діє на момент розгляду та вирішення справи, далі - КАС України), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

Отже, поряд з тим, що на суб`єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб`єктом владних повноважень, покладено обов`язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на все викладене вище, з урахуванням встановлених фактів, суд указує, що позивач не надала суду доказів того в чому саме виразилася бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області щодо вчасно невиплаченої їй недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки відповідно до ч.5 ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, їх соціального захисту".

При цьому суд акцентує увагу позивача на тому, що відповідно до судового рішення в справі № 2-а-26598/07 та виконавчого листа, виданого на його виконання, стягненню з Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на її користь підлягала заборгованість по виплаті разової грошової допомоги за 2007 рік в розмірі 1175,18 грн, без включення до періоду боргу 2005 і 2006 років.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, за наявності яких необхідно було б з метою захисту прав позивача визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області щодо вчасно невиплаченої їй недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки відповідно до ч.5 ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, їх соціального захисту".

Стосовно позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області коштів у розмірі 50 000 грн за заподіяння моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Ураховуючи те, що судом не встановлено порушень прав позивача внаслідок протиправної бездіяльності зі сторони відповідачів щодо несвоєчасної виплати їй коштів на виконання судового рішення в справі № 2-а-26598/07, з якою позивач пов`язує заподіяння їй моральної шкоди в сумі 50000 грн, то позовна вимога про стягнення такої моральної шкоди є безпідставною.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (Майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014, ), Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області (вул. Святослава Ріхтера, 24, м. Житомир, 10008, ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко