Справа № 357/8430/19
Суддя: Кошель Б. І.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/8430/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 6 суду м. Біла Церква справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до капрала поліції першого батальйону першої роти Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Данильченко Павла Дмитровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

22.07.2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив: 1) визнати поважними пропуск строку звернення до суду через невиправдані дії щодо скасування постанови серії ЕАБ № 1305559 керівництва Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та поновити його; 2) скасувати постанову капрала поліції першого батальйону першої роти Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Данильченко Павла Дмитровича серії ЕАБ № 1305559, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 225 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначав, що 08.07.2019 року відповідачем по справі було винесено постанову серії ЕАБ № 1305559, відносно нього, якою визнано його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 255 грн. З зазначеною постановою позивач не згодний та вважає її незаконною, оскільки, відповідач виніс постанову з порушенням вимог ст. 278, 279 КУпАП, без будь-якої підготовки до її розгляду, а саме не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішенні клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Крім того, зміст постанови не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, а саме не наведено докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. При цьому, постанова серії ЕАБ № 1305559 від 08.07.2019 р. не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП та під час розгляду справи не було враховано ту обставину, що дорожній знак2.2. ПДР невідповідає вимогам ДСТУ.

13.08.2019 року представником відповідача Кашко В.А. до суду подано відзив на позов, в якому останній просив відмовити у позові в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, у відповідності до вимог дорожнього знаку 2.2 розділу 33 ПДР забороняється рух без зупинки транспортного засобу в межах дії знаку. Відповідач разом зі своїм напарником безпосередньо став свідком вчинення вищезазначеного правопорушення позивачем, та під час розгляду справи позивач визнав факт вчиненого ним правопорушення, що підтверджується доданим відеозаписом з пристрою з функцією фото- і кінозйомки розташованого на елементах однострою поліцейського серії АА 00389, а тому вина порушника на момент розгляду справи є доведеною повною мірою.

Крім того, порядок розгляду адміністративної справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху був змінений з урахуванням положень Закону України «Про Національну поліцію» та внесенням змін до КУпАП. Тобто, на теперішній час, згідно з положеннями КУпАП, інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де буде вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час. Тому підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 276 КУпАП здійснена відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем розташування БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП чи УПП у Київській області ДПП.

Водночас, в супереч вимог ч. 4 ст. 77 КАС України, позивач не доводить дані обставини на яких ґрунтується його позовні вимоги, а саме позивачем не надано доказів того, що під час притягнення його до адміністративної відповідальності відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлену ст. 245, 270, 278, 279, 280 КУпАП. Дії поліцейського не можуть бути визнанні незаконними, оскільки вони прямо передбачені та регламентовані чинним законодавством України, а порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки таких висновків дійшом Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні № 754/13572/16 від 26.09.2017 року.

Крім того, дане правопорушення зафіксоване не в атоматичному режимі, а тому у відповідності до останніх змін внесених до ст. 283 КУпАП такий запис виконується лише у випадку коли він проводився, оскільки такий запис не проводився, запис не є обов`язковим.

Крім того, дорожні знаки встановлюються з метою регулювання дорожнього руху та забезпечення безпечного руху, в даному випадку дорожній знак 2. 2 ПДР встановлено в безпосередній близькості до залізничного переїзду позначеного дорожним знаком 1.29 ПДР, що в сукупності створюють регулювання безпечного переїзду залізничної колії. Щодо посилання позивача на невірно встановлений знак, то ним не наведено правову норму, яка б звільняла водіїв від відповідальності за порушення ПДР у разі встановлення знаку не у відповідності до вимог цих Правил або вимог ДСТУ.

05.08.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання.

22.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, відповідно положень частин 1, 3 ст. 268 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Суд, вивчивши та дослідивши позовні вимоги та документи, якими вони обґрунтовані, а також відзив відповідача та письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 1305559, вбачається що 08.07.2019 о 01:00:17 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «VOLKSVAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Сквирське шосе, 174 км, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив вимоги пункту 8.4 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 122 ч. 1 КУпАП.

Внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306(із змінами та доповненнями, ПДР України).

Стосовно доводів позивача про неправомірність винесення оскаржуваної постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення, а не за місцем знаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, із посиланням на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, Суд зазначає наступне.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виновиться постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Зважаючи на те, що зазначене рішення Конституційного Суду України прийняте до внесення змін до ст. 258 КУпАП, то дії відповідача щодо складення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.8.4. «в» ПДР заборонні знаки, запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

В свою чергу, знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" забороняє проїзд без зупинки.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Проте, і оскаржуваній постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок посадової особи про встановлення факту допущення позивачем порушення вимог пункту 8.4. «в» ПДР України, відсутнє також і посилання на покази свідків, що в цілому свідчить про відсутність належного обґрунтування наведених в оскаржуваній постанові обставин та їх доведеність допустимими доказами.

При цьому позивач заперечує проти притягнення його до адміністративної відповідальності, зазначаючи про те, що ним не було допущено жодного порушення вимог ПДР України.

Однак, незважаючи на вказану обставину, відповідачем під час оформлення матеріалів про адміністративне порушення не вжито будь-яких додаткових заходів з метою підтвердження належними та допустимими доказами в розумінні статті 251 КУпАП обставин спірної дорожньої-транспортної ситуації за участю позивача.

Відповідно до статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем вимоги наведеної вище норми процесуального закону не виконано.

Згідно пункту 8.2-1. дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

У відповідності до ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», зокрема п.10.1.1 зазначено, що дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.

В позовній заяві позивач зазначив, що вимог дорожнього знаку, він не порушував, оскільки дорожній знак «STOP» був замальований фарбою, тобто його не можна було прочитати, тим більше вночі, надавши при цьому в якості доказу фотознімок дорожнього знаку «STOP».

Відповідач у відзиві на позов зазначив, сам по собі факт візуального несприйняття дорожнього знаку позивачем у певний момент часу не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР та позивачем не наведено правову норму, яка б звільняла водіїв від відповідальності за порушення ПДР у разі встановлення знаку не у відповідності до вимог цих правил або вимог ДСТУ.

При цьому, як встановлено судом, дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», не відповідає в повній мірі наведеним вище вимогам (замальований), тому не є видимим учасникам дорожнього руху на відстані не менше ніж 100 м за напрямками руху.

Оскільки, дорожній знак 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» зафарбований, що не дозволяє добре бачили його учасникам дорожнього руху, тим більше в темну пору доби, що є порушенням вимог п.10.1.1 ДСТУ 4100:2014, через що позивач не помітив даного знаку та не виконав вимогу, тому суд приходить до висновку, що не виконання позивачем вимог дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» не містить складу адміністративного правопорушення.

В матеріалах справи, відсутні будь-які інші докази, зокрема, схеми, таблиці чи пояснення свідків, які свідчили би про можливість у позивача можливості заздалегідь передбачити (на відстані не менше ніж 100м), обставини щодо зупинки транспортного засобу.

Як слідує з матеріалів справи невидимість дорожчого знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» (який повинен бути видимим для учасників дорожнього руху на відстані не менше ніж 100 м за напрямками руху) стало причиною того, що позивач не виконав його.

З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку, про відсутність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАБ № 1305559від 08.07.2019 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про дорожній рух», ст.ст. 77, 90, 286 КАС України, ст.ст. 122, 251, 283-284 КУпАП, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 135559 від 08.07.2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення складено 22.08.2019 року.

Суддя:Б. І. Кошель