Справа № 520/9085/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 р.Справа № 520/9085/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 07.02.19 року по справі № 520/9085/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, в якому просило суд:

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.09.2018 №2 за формою «Р», яким для ТОВ «Енергоінвестпроект» було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, код платежу 11021000, на загальну суму 1 036 956,25 грн, у тому числі: за основним платежем - 829 565 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 207 391,25 грн;

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.09.2018 №2 за формою «Р», яким для ТОВ «Енергоінвестпроект» було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 14060100, на загальну суму 1663521,25 грн, у тому числі: за основним платежем - 1 330 817,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 332 704,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження податкового органу про порушення вимог податкового законодавства ТОВ «Енергоінвестпроект» спростовується наявністю первинної документації щодо господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.09.2018 № 2, від 14.09.2018 №2.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Державної фіскальної служби України у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає рішення суду таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, що в силу положень ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняття нового судового рішення в цій частині. Зазначає, що у контрагента позивача ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ІНТЕР-БУД» перевіркою встановлено відсутність економічно необхідних можливостей для виконання даного виду операцій, а саме: відсутність персоналу для здійснення навантажувально - розвантажувальних робіт (найманих працівників не має, послуги у платників єдиного податку не придбавав, відповідно до даних Звітів по форма 1-ДФ), аналогічні послуги у інших платників податків не придбавав за даними Єдиного державного реєстру податкових накладних. Вказує, що ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ІНТЕР-БУД» має ознаки фіктивності, визначені у ст. 55-1 Господарського кодексу України, зокрема, відсутність у останнього будь-яких задекларованих витрат на здійснення господарської діяльності, зокрема, відсутність найманих працівників, оренда складських приміщень, витрати на транспортування товарно-матеріальних цінностей з відповідними габаритами, витрат на навангажувальна-розвантажувальні послуги, не відповідність даних з договору поставки від 01.09.2017 № 01/09-17 та видаткових накладних фактичним обставинам, та не складання та обмін погодженими документами. Посилається на пояснення колишнього директора ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ІНТЕР-БУД» громадянин ОСОБА_1 Також зазначає, що ТОВ «ЕНЕРГОІНВЕСТПРОЕКТ» мало взаємовідносини з ТОВ "НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "ЕНЕРГОТЕХІНВЕСТ" щодо придбання консультаційних послуг з питань економічних показників здійснення діяльності по постачанню електроенергії за нерегульованим тарифом на території Запорізької області у січні 2016 року на загальну суму 360 000 грн. (ГІДВ - 60 000 грн.). До перевірки було надано акт виконаних робіт від 28.01.2016 без номеру до договору № 01/12-15 про надання послуг від 10.12.2015. який не відповідає вимогам ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, а саме: зміст, обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. Крім того, акт виконаних робіт від 28.01.2016 без номеру містить інформацію наступного змісту «Детальна інформація про надані Виконавцем послуги відображена у Звіті Виконавця, який додається до даного акту і є його невід 'ємною частиною». Наданий до перевірки акт виконаних робіт від 28.01.2016 без номеру до договору № 01/12-15 дублює інформацію, що наведена у п.1.2 договору, а також до перевірки не надано Звіту Виконавця з детальною інформацію щодо наданих послуг, акт наданих послуг не розкриває змісту та обсягу наданих послуг, відсутня одиниця виміру господарської операцій, та містить лише загальні формулювання, що дублюють погоджені умови договору у п. 1.2. На підставі наведеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 по справі № 520/9085/18, прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Енергоінвестпроект» відмовити.

Від позивача, ТОВ «Енергоінвестпроект», до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" (далі - ТОВ "Енергоінвестпроект") зареєстровано як юридична особа, перебуває на податковому обліку як платник податків, є платником податку на додану вартість.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, видами господарської діяльності ТОВ "Енергоінвестпроект" є електромонтажні роботи; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; неспеціалізована оптова торгівля; діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; торгівля електроенергією (основний); торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (т.2 а.с.208-211).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Енергоінвестпроект" має відповідну ліцензію від 08.10.2014 №865, яка видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, термін дії якої з 16.10.2008 по 15.10.2019 (т.2 а. с. 200).

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Енергоінвестпроект" з питань контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018.

За результатами документальної планової виїзної перевірки складений акт від 05.06.2018 №2268/2040-14-02-08/34633789 (т.1 а.с.24-48), у висновках вказаного акту визначено порушення вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 939 215 грн, у т.ч. за III кв. 2017 року у сумі 803 664 грн, за 2017 рік в сумі 67408 грн, за І кв. 2018 року в сумі 68 143 грн; п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України, в результаті чого неправомірно занижено податок на додану вартість (з урахуванням п. 102.1 ст. 102 ПК України) на загальну суму 1 395 484 грн., у т.ч.: у травні 2015 року на суму 4 667 грн, у червні 2015 року на суму 4 667 грн, у липні 2015 року на суму 4 667 грн, у серпні 2015 року на суму 2 882грн, у вересні 2015 року на суму 4667 грн, у грудні 2015 року на суму 4 667 грн, у січні 2016 року на суму 64 667 грн, у вересні 2017 року на суму 1294398 грн, у жовтні 2017 року на суму 10 202 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ГУ ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 03.07.2018 №02, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 1174018,75 грн., у т. ч.: за податковим зобов`язанням - 933215 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 234803,75 грн. (т.1 а. с.49);

- від 03.07.2018 №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із зароблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 1 738521,25 грн, у т.ч.: за податковим зобов`язанням - 1 390817 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 347704,25 грн (т.1 а.с. 50).

Зазначені податкові повідомлення - рішення були оскарженні до ДФС України (а.с.51-61).

Рішенням ДФС України від 31.08.2018 №28328/6/99-99-11-01-01-25 (а.с.62-69), скасовано оскаржувані податкові повідомлення - рішення в частині збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток та ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "НВО ПРОМТЕХЕНЕРГО", в частині збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "НАУКОВО - ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "ЕНЕРГОТЕХІНВЕСТ" і у відповідній частині штрафні санкції, а іншій частині зазначені податкові повідомлення - рішення залишено без змін, а скаргу - частково задоволено.

Так, на підставі висновків, викладених в акті перевірки, а також враховуючи рішення ДФС України, ГУ ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 14.09.2018 № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 1 036 956,25 грн., у т. ч.: за податковим зобов`язанням - 829565 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 207 391,25 грн (т.1 а. с.70);

- від 14.09.2018 № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із зароблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 1 663 521,25 грн, у т.ч.: за податковим зобов`язанням - 1 330 817 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 332 704,25 грн.

Перевіряючи обґрунтованість висновків ГУ ДФС у Харківській області, викладених в акті перевірки від 05.06.2018 №2268/2040-14-02-08/34633789, суд встановив наступне.

Як вбачається з вказаного акту перевірки, податковим органом визначено про відсутність факту реального здійснення господарських операцій відповідно із придбання товарно - матеріальних цінностей у контрагента ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" за період січень - грудень 2015 року та січень 2016 року.

Судом встановлено, що між ТОВ "Енергоінвестпроект" (покупець) та ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" (постачальник), укладено договір поставки від 01.09.2017 №01/09-17. Згідно п.п.1.1 вказаного договору поставки - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки покупцю кондиціонери марки "Sensei FTE-23ТW" та "Sensei FTE-32ТW" в погодженому сторонами асортименті і кількості, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Також згідно п.п. 2.1 вказаного договору поставки - поставка товару здійснюється партіями на підставі замовлень покупця, які подаються постачальнику в письмовій формі за допомогою факсу або електронною поштою. У замовленні покупець має вказати назву, кількість, дату поставки товару (т.1 а.с.72-73).

На підтвердження придбання вказаного товару позивачем до матеріалів справи надано докази поставки ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" товару позивачу згідно вказаного договору поставки, а саме: листи - замовлення ТМЦ, податкові та видаткові накладні, а також докази отримання поставленого товару: акти приймання - передачі майна на зберігання (т.1 а.с.74-168).

Суд зазначає, що вказаний договір поставки з ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" був укладений для здійснення господарської діяльності шляхом подальшої реалізації придбаного товару контрагентам - покупцям - ТОВ "Трансбудмаркет", ТОВ "Варрон", ТОВ "Акантикус", ТОВ "Енергетичний консалтинг", що підтверджується наданими первинними документами, а саме, відповідними договорами поставки, видатковими накладними тощо (т.1 а.с.169-200).

Також на підтвердження придбання, оприбуткування та подальшої реалізації придбаної продукції позивачем надано до матеріалів справи оборотно - сальдові відомості по рахункам 281, 631 та 3612 (т.2 а.с.158-160).

Щодо отримання прибутку та економічної доцільності вказаної операції позивачем надано бухгалтерську довідку від 09.12.2018, в якій визначено, що у вересні 2017 року позивачем у компанії ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" було придбані кондиціонери на загальну суму 7827600 грн, у т.ч. ПДВ 1304600 грн. Вони були реалізовані на загальну суму 7866738 грн, у т.ч. ПДВ 1311123 грн. Прибуток від операції складає 32615 грн (т.2 а.с.165).

Судом встановлено, що оплата за ТМЦ по контрагенту ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" не здійснена, обліковується кредиторська заборгованість.

Водночас, суд зазначає, що позивачем направлялися на ім`я директора ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" листи, з метою виконання свої зобов`язань з оплати придбаних кондиціонерів, в яких позивач просив повідомити актуальні банківські реквізити підприємства (т.2 а.с.161,164), проте відповіді на вказані листи позивач не отримав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, виходячи з положень податкового законодавства, несплата позивачем коштів за придбаний товар не є доказом безтоварності вказаної господарської операції.

Судом встановлено, що податкові накладні, виписані ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД", відповідають вимогам ст.201 ПК України. Зазначені податкові накладні зареєстровані в ЄРНП, що підтверджується відповідними квитанціями.

Згідно положенням п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Виходячи з вимог п.п. "а" п.198.1. ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз чинного податкового законодавства вказує на те, що законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Склад валових витрат та порядок їх визначення ст.ст.138, 139 ПК України.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку податку на прибуток не встановлюють особливих вимог до первинних документів і облікових регістрів, що повинні використовуватися при обчисленні даного податку, тому відповідними документами податкового обліку вважаються бухгалтерські документи і регістри обліку, складені належним чином.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.138.1 ст. 138 ПК України - витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст. 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загально - виробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України - не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наданих позивачем первинних документів на підтвердження взаємовідносин з ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД", суд зазначає, що вказані документи оформлені у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Суми ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" були включені до складу податкового кредиту та відображені в податкових деклараціях з ПДВ у перевіряємий період, поданих до податкового органу.

Таким чином, ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" - виконало свої зобов`язання за вказаним договором, а позивач прийняв ТМЦ за цим договором, які відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості, що угода, укладена між позивачем та його контрагентом ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" є нечинною або визнана в установленому порядку недійсною.

Судом встановлено, що придбання позивачем ТМЦ у контрагента ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" було необхідно для здійснення господарської діяльності, а саме: неспеціалізованої оптової торгівлі, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними договорами поставки з ТОВ "Трансбудмаркет", ТОВ "Варрон", ТОВ "Акантикус", ТОВ Енергетичний консалтинг", видатковими накладними тощо.

Зазначена закупівля ТМЦ у контрагента безпосередньо пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки придбані ТМЦ забезпечують умови для неспеціалізованої оптової торгівлі контрагентам - покупцям, що, в свою чергу, направлена на отримання доходу.

На підтвердження отримання прибутку та економічної доцільності вказаної операції позивачем надано бухгалтерську довідку від 09.12.2018, в якій визначено, що у вересні 2017 року позивачем у компанії ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР - БУД" було придбані кондиціонери на загальну суму 7827600 грн, у т.ч. ПДВ 1304600 грн. Вони були реалізовані на загальну суму 7866738 грн, у т.ч. ПДВ 1311123 грн. Прибуток від операції складає 32615 грн.

Позивачем надані належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання ТМЦ, які призначені для використання у господарській діяльності позивача.

Таким чином, позивачем дотримано вимоги Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит по операціях з ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД", позивачем подано декларації з ПДВ та декларації з податку на прибуток. Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Щодо недоліків, виявлених в оформленні видаткових накладних ( в графі для заповнення як «Від Покупця», так і «Від Продавця» міститься тільки підпис та печатка) з урахуванням норм, якими сторонам надано право оформлення правовідносин на власний розсуд, суд приймає в якості належних доказів надані позивачем до матеріалів справи документи, у тому числі видаткові та товарно-транспортні накладні.

Також, суд зазначає, що правила податкового обліку не встановлюють конкретного переліку первинних документів, за допомогою яких повинні бути оформлені господарські операції, а також не передбачають будь-яких спеціальних вимог до форми або виду первинних документів, до їх оформлення та заповнення. До документів, які засвідчують факт придбання товару, робіт, послуг, діючим законодавством передбачена лише одна умова: вони повинні засвідчувати фактичне отримання товару або результатів робіт, послуг.

Матеріалами справи підтверджується реальність господарської операції позивача з контрагентами, а доводи щодо відсутності у цього контрагента відповідної номенклатури товарів є лише припущенням податкового органу.

Крім того, наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Щодо посилань податкового органу, як на підставу відсутності реальності операцій позивача та контрагента на відсутність у контрагента : відсутність економічно необхідних можливостей для виконання даного виду операцій, а саме: відсутність персоналу для здійснення навантажувально -розвантажувальних робіт (найманих працівників не має, послуги у платників єдиного податку не придбавав, відповідно до даних Звітів по форма 1-ДФ), аналогічні послуги у інших платників податків не придбавав за даними Єдиного державного реєстру податкових накладних, неможливості вчинення таких господарських операцій з урахуванням часу, обсягу поставки, віддаленості контрагентів колегія суддів зазначає наступне.

Наведені відповідачем обставини, з урахуванням наданим позивачем документів, не свідчать про відсутність реальності проведених операцій між позивачем та контрагентами .

Доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях податкового органу.

Дані посилання є підставами у сумніві реальності операцій та не свідчать про відсутність операцій, документи щодо яких об`єктивно не спростовані.

Щодо посилань податкового органу на пояснення директора ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" ОСОБА_1 , надані під час допиту його в якості свідка в порядку досудового розслідування №0000197 від 05.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України, та на протокол допиту в якості свідка ОСОБА_3 , в рамках вказаного кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє на момент розгляду справи у суді касаційної інстанції) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Документи по відповідній кримінальній справі, які б підтверджували наведені податковим органом факти, до суду надані не були. Відсутні вони й в матеріалах справи.

Будь яких доказів в ході розгляду кримінальних справ, які б свідчили про протиправність здійснених операцій до суду не надано.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17 , сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що на час розгляду справи відповідачем до матеріалів справи не надано копію вироку за результатами досудового розслідування №0000197 від 05.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України.

Таким чином, відсутні правові підстави вважати належним та допустимим доказом пояснення директора ТОВ "Будівельна компанія "ІНТЕР -БУД" ОСОБА_1 , надані під час допиту його в якості свідка в порядку досудового розслідування №0000197 від 05.10.2018 або в ході розгляду справи по суті щодо заперечення у здійсненні ним господарських операцій з позивачем, а також протокол допиту свідка ОСОБА_3 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Також судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ "НАУКОВО - ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "ЕНЕРГОІНВЕСТ" (виконавець), укладено договір про надання послуг від 10.12.2015 №01/12-15 (т.1 а.с.201-202). Згідно п.п.1.1 вказаного договору про надання послуг - виконавець зобов`язується надати консультативні послуги, а замовник зобов`язується прийняти надані виконавцем послуги і сплатити їх.

Факт отримання консультативних послуг та подальше їх використання позивачем в господарській діяльності реалізації підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи первинними документами, а саме: актом приймання - передачі наданих послуг, податковою накладною, звітом про отриманні послуги, тощо, договорами купівлі - продажу, укладеними з контрагентами - покупцями електричної енергії(т.1 а.с.203-213, т.3 а.с.1-205).

Також колегія суддів зазначає, що ТОВ «Енергоінвестпроект» (надалі - ПНТ) у перевіряємий період здійснювало господарську діяльність з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом у відповідності до Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом, затверджених постановою НКРЕ від 12.08.1996 № 36 (далі Ліцензійні умови ПНТ).

Ціна (тариф) ТОВ «Енергоінвестпроект» на електроенергію складається із середньої закупівельної ціни електричної енергії на Оптовому ринку електроенергії України; тарифу на розподіл електричної енергії на відповідному класі напруги ліцензіата, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, на закріпленій території ліцензованої діяльності якого знаходиться споживач; інформаційних послуг. При цьому левову частину в ціні ТОВ «Енергоінвестпроект» на електроенергію складає середня закупівельна ціна електричної енергії на ОРЕ.

Тому на стадії розроблення комерційної пропозиції споживачу і пропозиції такому споживачу укласти договір про купівлю-продаж електричної енергії ТОВ «Енергоінвестпроект» необхідно отримати та проаналізувати значний обсяг інформації щодо погодинних обсягів споживання електроенергії таким споживачем як за попередні, так і за поточні періоди. Необхідно визначити сталість режимів споживання електроенергії конкретним споживачем, наявність або відсутність сезонних коливань у режимах споживання електроенергії та можливість прогнозування майбутніх обсягів погодинного споживання електроенергії.

Крім того, необхідно постійно виявляти та систематизувати інформацію щодо погодинних оптових цін на електроенергію, встановлювати сталі тенденції і закономірності у формуванні погодинних оптових цін на електроенергію.

Фахівці потрібної кваліфікації, які володіють знаннями і навичками щодо аналізу погодинних обсягів споживання, погодинних оптових цін на електроенергію та складення дозвільних документів споживачів для переходу на постачання від постачальників електричної енергії за нерегульованим тарифом, на ринку праці майже відсутні, що певним чином підтверджується даними, викладеними у Звіті Антимонопольного комітету України «Про результати комплексного дослідження ринків електричної енергії та енергетичного вугілля», в якому вказано, що частка електричної енергії ПНТ на ОРЕ постійно зменшується та у 2015 році зменшилась в два рази порівняно з 2014 роком і склала 10,7%.

За викладених обставин, для досягнення показників рентабельної діяльності з постачання електричної енергії у ТОВ «Енергоінвестпроект» виникла необхідність в укладенні з ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» договору про надання послуг № 01/12-15 від 10 грудня 2015 року.

Відповідно до відомостей, розміщених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» (код ЄДРПОУ ) вказано основний вид згідно КВЕД - 35.14 торгівля електроенергією.

Колегія суддів зазначає, що за період з 01.01.2015р. по 31.03.2018р. ТОВ "Енергоінвестпроект" задекларовано в рядку Декларації "Дохід від будь якої діяльності ( за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку у сумі 115 088 491 грн.

ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» 08.10.2004 року одержало в НКРЕ ліцензію серії АЕ № 288004 на право провадження підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом строком дії до 15.10.2019 року.

Тобто основна спеціалізація ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» дозволяє йому надавати консультаційні послуги з питань економічних показників здійснення діяльності по постачанню електричної енергії у Запорізькій області.

На момент надання послуг за договором № 01/02-15 про надання послуг від 10.12.2015 року ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» вже близько одинадцяти років здійснювало ліцензований вид діяльності з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Тобто зазначені вище обставини підтверджують наявність у ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» кваліфікації на надання консультаційних послуг з питань економічних показників здійснення діяльності по постачанню електричної енергії за нерегульованим тарифом у Запорізькій області.

За фактом надання послуг був складений Акт прийому-передачі наданих послуг від 28.01.2016 року за договором № 01/02-15 про надання послуг від 10 грудня 2015 року.

До Акту прийому-передачі наданих послуг від 28.01.2016 року за договором № 01/02-15 про надання послуг від 10 грудня 2015 року Виконавець додав Звіт від 28 січня 2016 року «Экономические показатели осуществления деятельности по поставке электрической энергии по нерегулируемому тарифу на территории Запорожской области», в якому було здійснено аналіз погодинних графіків споживання електроенергії конкретних промислових споживачів Запорізької області, приведені розрахунки рентабельності постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом та надані рекомендації щодо конкретних споживачів, з якими Виконавець рекомендує провести переговори щодо укладення договору про купівлю-продаж електричної енергії.

Копія Звіту за договором № 01/02-15 про надання послуг від 10 грудня 2015 року відповідно до положень п. 86.7 ст. 86, пунктів 44.6., 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України була надана ГУ ДФС у Харківській області разом із запереченнями на Акт перевірки.

За фактом надання послуг була складена податкова накладна № 2 від 28.01.2016 року на суму ПДВ - 60 000,00 грн. Зазначена податкова накладна була складена вчасно та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Інформація, отримана від ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» консультаційних послуг ТОВ «Енергоінвестпроект» за договором про надання послуг № 01/12-15 від 10.12.2015 року, була використана ТОВ «Енергоінвестпроект» у господарській діяльності для проведення переговорів із промисловими підприємствами Запорізької області - потенційними споживачами електроенергії Товариства.

Зокрема, на адресу вказаних у Звіті за договором про надання послуг № 01/12-15 від 10 грудня 2015 року «Экономические показатели осуществления деятельности по поставке электрической энергии по нерегулируемому тарифу на территории Запорожской области» підприємств-споживачів з боку ТОВ «Енергоінвестпроект» були надіслані комерційні пропозиції. З частиною із вказаних споживачів ТОВ «Енергоінвестпроект» і надалі перебуває у триваючих переговорах щодо укладення договору про купівлю-продаж електроенергії.

В результаті отриманих від ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» консультаційних послуг ТОВ «Енергоінвестпроект» уклало наступні договори про купівлю- продаж електроенергії із споживачами Запорізької області:

- договір про купівлю-продаж електричної енергії № 69-ЕЕ-17 від 14.06.2017 року з ПП «Діміорс»;

- договір про купівлю-продаж електричної енергії № 73-ЕЕ-18 від 14.03.2018 року з ТОВ «Біол».

Таким чином, послуги, отримані від ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» за договором про надання послуг № 01/12-15 від 10 грудня 2015 року безпосередньо пов`язані із здійсненням господарської діяльності ТОВ «Енергоінвестпроект» з постачання електричної енергії. Результати отриманих послуг були використані в господарській діяльності ТОВ «Енергоінвестпроект» шляхом подальшого укладення договорів про купівлю-продаж електричної енергії із споживачами ПП «Діміорс» та ТОВ «Біол».

Враховуючи вищенаведене, доводи відповідача щодо правомірності податкових повідомлень - рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.09.2018 № 2, від 14.09.2018 №2 є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 14.09.2018 № 2, від 14.09.2018 №2 є необґрунтованими, через що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень - рішень підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, як вже було встановлено вище, підприємство позивача в переліку підприємств щодо прикриття діяльності яких вчинені незаконні дії, не зазначено.

Крім того, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладає на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України"). Також, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Згідно частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

У ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб`єктом владних повноважень до суду також не подано.

Окрім того, в силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Однак, як зазначалось вище, обов`язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у т.ч. на його контрагентів.

Окремо суд зазначає, що в силу приписів ч.4 ст.73 КАС України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (затверджено постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232; далі за текстом - Порядок №1232), а також Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984) отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону.

Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Крім того, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно включено суму податку на додану вартість до податкового кредиту, визначену актом перевірки та відповіддю на заперечення на акт, за спірний період.

Зворотне відповідачем не доведено.

Крім того, позивачем по справі надані документи в підтвердження понесення позивачем витрат та сплати у ціні придбаних товарів (послуг) податку на додану вартість, а також використання таких товарів (послуг) у подальшій господарській діяльності позивача.

Колегія суддів зазначає, що порушень з боку позивача з приводу використання та реалізації придбаного товару, судом не встановлено.

Доказів спростування наданих позивачем документів відповідачем не надано.

Встановлені судом фактичні обставини, надані документи, засвідчують правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг), відповідно до первинних документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких обставин, слід дійти висновку, що судження податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту та завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ внаслідок чого занижено суми зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у перевіреному періоді не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що висновки відповідача, Головного управління ДФС України у Харківській області ґрунтуються на припущеннях, належних доказів, що свідчать про безтоварність здійснених операцій відповідачем до суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року по справі № 520/9085/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 27.08.2019 року