Справа № 620/603/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/603/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Ісаєнко Ю.А., Кузьменка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно у сумі 13490,80 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно у сумі 13490,80 грн., а також моральної шкоди в сумі 6000,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що при звільненні з військової служби йому протиправно не було виплачено грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 13490 (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто) грн. 18 коп. Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 13490 (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто) грн.. 18 коп. Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зокрема, відповідач стверджує, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Крім того, позивачу замість виплати запропоновано отримати речове майно. Також скаржник посилається на протиправність стягнення моральної шкоди.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15.08.1997 по 30.06.2018 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, що підтверджується трудовою книжкою.

Наказом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 25.06.2018 № 209/ОС-18 позивач звільнений зі служби з 30.06.2018 у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначеним вище наказом про звільнення не було передбачено виплату грошової компенсації вартості за неотримане під час служби речове майно, в зв`язку з чим позивач рапортом від 26.06.2018 звернувся до відповідача щодо виплати йому компенсації за належні предмети речового майна особистого користування, проте відповіді на рапорт або грошової компенсації позивач не отримав.

07.11.2018 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою стосовно виплати грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно.

Листом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 11.12.2018 повідомлено позивача, що компенсація за неотримане речове майно буде виплачена при наявності фінансування на зазначені цілі.

Не погоджуючись із зазначеною відповіддю позивач 02.01.2019 звернувся до Міністерства юстиції України щодо виплати грошової компенсації за речове майно.

Листом від 15 січня 2019 року №109/6.4/-19 Департаментом взаємодії з органами державної влади Міністерства юстиції України вказане звернення направлено Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України.

Листом від 22.01.2019 Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції повідомлено позивача про відсутність коштів на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та запропоновано отримати речове майно особистого користування, яке не було отримано на день звільнення.

До зазначеної відповіді відповідачем долучено довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна від 03.12.2018 №21.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року № 2713-IV особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 578 (надалі за текстом - «Порядок»).

Відповідно до п. 27 Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно п. 23 Порядку грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку.

Відповідно до п. 60 Порядку для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Як вбачається з довідки № 21 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна від 03.12.2018, вона оформлена за формою згідно з додатком 7 вказаного Порядку.

Таким чином, позивач має право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна.

Відповідач у відповідях та апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п. 22 Порядку грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Водночас пункт 22 Порядку стосується осіб рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби, яким за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.

Також, відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що він запропонував позивачу отримати речове майно замість грошової компенсації.

Проте, п. 27 чітко визначає, що речове майно або грошова компенсація виплачується за бажанням позивача, чим останній скористався та подав рапорт про виплату грошової компенсації.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про протиправність бездіяльності Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане речове майно, та зважаючи на наявні в матеріалах справи довідки з Куликівської центральної районної лікарні та Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні, які дають підстави стверджувати про наявність душевних хвилювань позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

Водночас, суд першої інстанції вирішуючи питання строку звернення до суду помилково постався на частину 5 ст. 122 КАС України та ст. 233 Кодексу законів про працю України, оскільки позивач оскаржує не заробітну плату чи звільнення зі служби, а предметом спору є невиплата грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування, яка не відноситься до грошового забезпечення.

Відповідно до частини 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідач як на підставу пропуску строку звернення до суду посилається на отримання позивачем 08 серпня 2018 року довідки про заробітну плату.

Проте, вказану довідку позивач отримав для постановки на облік до Куликівської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості.

Оскільки позивач протягом тривалого часу не отримав відповіді на його рапорт, він звертався до відповідача із заявами про виплату йому компенсації за неотримане речове майно, а відповідач надаючи відповіді посилався на відсутність коштів на таку компенсацію при цьому не відмовляв у такій компенсації. Довідку про виплату грошової компенсації відповідач надіслав позивачеві разом із листом лише 22.01.2019.

Позивач звернувся до суду 22 лютого 2018 року, тобто з дотриманням встановленого ст. 122 КАС України строку для звернення до адміністративного суду.

За змістом статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни рішення.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції задовольнити частково.

Змінити рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року, виключивши з мотивувальної частини посилання на частину 5 ст. 122 КАС України та ст. 233 Кодексу законів про працю України.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Ю.А.Ісаєнко

суддя В.В.Кузьменко