Справа № 440/1074/19
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1074/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Протас О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Клименко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2019 року ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги за заявами від 13.09.2018 та 14.09.2018, оформлене листом центру від 02.10.2018 №03.1-27/1153;

- визнання протиправним та скасування рішення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги за заявою від 03.10.2018, оформлене листом центру від 17.10.2018 №03.1-27/1266;

- зобов`язання Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області повторно розглянути заяви від 13.09.2018 та 14.09.2018 про призначення захисника для надання правової допомоги і складення процесуальних документів;

- зобов`язання Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області повторно розглянути заяву від 03.10.2018 про призначення захисника для надання правової допомоги і складення документів процесуального характеру;

- стягнення з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області 1000,00 грн за завдану моральну шкоду.

Ухвалою суду від 01.04.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху в зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 22.04.2019 клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви задоволено; продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків його позовної заяви до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 10.06.2019 клопотання позивача про звільнення від оплати судового збору задоволено; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору у справі №440/1074/19; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1074/19 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує протиправністю відмов Регіонального центру БВПД у Полтавській області у наданні безоплатної вторинної правової допомоги за його заявами від 13.09.2018, від 14.09.2018 та від 03.10.2018 про призначення захисника для надання правової допомоги і складення документів процесуального характеру. Вказує, що неточне зазначення особою, яка звертається за безоплатною правовою допомогою, назви документа процесуального характеру не може бути підставою для відмови у наданні безоплатної правової допомоги, оскільки вичерпний перелік підстав для відмови в наданні безоплатної вторинної правової допомоги наведено у статті 20 Закону України "Про безоплатну правову допомогу". Зазначає, що відмови Регіонального центру у призначенні захисника свідомо направлені на створення перешкод для реалізації прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_1 та свідчать про позбавлення останнього права на безоплатну правовому допомогу, а також порушують вимоги Конституції України та Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

02.07.2019 до суду від Регіонального центру надійшов відзив на позовну заяву, у якому центр проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечує (а.с. 61-67). Зазначає, що тільки у 2018 році за заявами довічно засудженого ОСОБА_1 про надання йому правової допомоги центром було видано 84 доручення різним адвокатам. Окрім цього, для надання правової допомоги засудженому ОСОБА_1 ще 50 доручень видано адвокатам за ухвалами судів. З огляду на це, листом від 02.10.2018 за №03.1-27/1153 Регіональний центр не відмовляв ОСОБА_1 в наданні безоплатної вторинної правової допомоги, а лише акцентував увагу останнього на те, що його заяви від 13.09.2018 та від 14.09.2018 не є конкретними і з їх змісту неможливо з`ясувати чи вже надавалася останньому безоплатна правова допомога з цього питання чи ні. Також відповідач вказує, що протягом серпня 2018 року до Регіонального центру надійшло 64 заяви довічно засудженого ОСОБА_1 про надання безоплатної вторинної правової допомоги. У зв`язку з цим, листом від 17.10.2018 за №03.1-27/1266 Регіональний центр повідомив ОСОБА_1 про те, що вирішити по суті його заяву від 03.10.2018 на даний час неможливо, оскільки з її змісту незрозуміло з яких конкретно питань звернувся останній, адже він звертався до центру із численними заявами, за наслідками розгляду яких приймаються рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги. При відсутності підстав для надання такої допомоги засудженому направляються відповідні роз`яснення. До центру 12.10.2018 надійшла заява ОСОБА_1 від 03.10.2018 про призначення захисника для надання правової допомоги та складення документів процесуального характеру до: Октябрського районного суду м. Полтави - чотири скарги на бездіяльність та рішення начальника відділу прокуратури Полтавської області Галюк Р. від 27.09.2018 щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявами про кримінальне правопорушення та чотири клопотання про поновлення строку на оскарження; до Печерського районного суду м. Києва - дві скарги на бездіяльність Генеральної прокуратури України та рішення від 25.09.2018 та 26.09.2018, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявами про кримінальне правопорушення; направлення адвокатських запитів до Генеральної прокуратури України та прокуратури Полтавської області з метою отримання певної інформації і документів. Наказом Регіонального центру від 17.10.2018 №219-З було прийнято рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі його заяви від 03.10.2018, наказом відповідача ОСОБА_1 було призначено адвоката Книша С.І. (доручення від 17.10.2018 №016-0003448). Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, центр вважає, що обов`язковими умовами для такого відшкодування є неправомірність дій відповідного органу та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою. Дії Регіонального центру були правомірним, а тому відсутні підстави для відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 17.07.2019 (а.с. 89), позивач наполягає на тому, що у своїх заявах від 13.09.2018, від 14.09.2018 та від 03.10.2018 він чітко зазначив в рамках яких кримінальних проваджень та які саме документи процесуального характеру потрібно скласти, а тому посилання центру на незрозумілість вказаних заяв нічим не обґрунтоване. Крім того, Регіональний центр перед тим як здійснити повну відмову щодо заяв ОСОБА_1 не запропонував останньому більш детальніше уточнити його заяви задля не порушення реалізації його права на захист.

Ухвалою суду від 17.07.2019 підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу №440/1074/19 до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні 14.08.2019 позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.08.2019 проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши доводи позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

За змістом довідок Державної установи "Полтавська установа виконання покарань №23" (а.с. 35, 40), ОСОБА_1 є засудженим до довічного позбавлення волі, відбуває покарання в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань №23".

13.09.2018 за вх.№П-301 до Регіонального центру БВПД у Полтавській області надійшла заява ОСОБА_1 від 13.09.2018, у якій останній просив призначити захисника (адвоката) для надання правової допомоги і складення документів процесуального характеру: - адвокатських запитів до Полтавської місцевої прокуратури та ГУНП в Полтавській області з метою отримання певної інформації та документів; - двох скарг на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявами про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 55).

14.09.2018 за вх.№П-303 до Регіонального центру надійшла заява ОСОБА_1 від 14.09.2018, у якій останній просив призначити захисника (адвоката) для надання правової допомоги і складення документів процесуального характеру: - трьох скарг до Октябрського районного суду м. Полтави на бездіяльність прокуратури Полтавської області і ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявами про кримінальне правопорушення (а.с. 52).

Листом від 02.10.2018 вих.№03.1-27/1153 Регіональний центр повідомив засудженого ОСОБА_1 про не можливість на даний час вирішити по суті заяви останнього від 13.09.2018 та від 14.09.2018, оскільки з їх змісту незрозуміло які конкретно запити та скарги, у яких кримінальних провадженнях та щодо бездіяльності у яких заявах необхідно скласти, адже заявник постійно звертається до Регіонального центру про надання правової допомоги з різних питань та у великій кількості кримінальних проваджень, а при призначенні адвоката враховується його спеціалізація (а.с. 8).

У подальшому, 03.10.2018 за вх.№П-323 до Регіонального центру БВПД у Полтавській області надійшла заява ОСОБА_1 від 03.10.2018, у якій останній просив повідомити про результати розгляду трьох заяв про призначення захисника, які 16.08.2018 ним направлялися на адресу центру, у разі не розгляду таких трьох заяв заявник просив їх розглянути та призначити захисника (а.с. 59).

Листом від 17.10.2018 вих.№03.1-27/1266 Регіональний центр повідомив засудженого ОСОБА_1 про не можливість на даний час вирішити по суті заяву останнього від 03.10.2018, оскільки з її змісту незрозуміло з яких конкретно питань звертався останній, адже він звертається до Регіонального центру із численними заявами, за наслідками розгляду яких приймаються рішення про надання йому безоплатної вторинної правової допомоги, при відсутності підстав для надання такої допомоги засудженому направляються відповідні роз`яснення (а.с. 9).

Вважаючи рішення Регіонального центру БВПД у Полтавській області про відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги за заявами від 13.09.2018, від 14.09.2018, оформлене листом центру від 02.10.2018 №03.1-27/1153, та за заявою від 03.10.2018, оформлене листом центру від 17.10.2018 №03.1-27/1266, протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI.

За приписами статті 1 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця, чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом (стаття 3 Закону України "Про безоплатну правову допомогу").

Відповідно до статті 4 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" при реалізації права на безоплатну правову допомогу не допускається застосовування привілеїв чи обмежень до осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно частини першої та другої статті 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є засудженим до довічного позбавлення волі, відбуває покарання в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань №23" (а.с. 35, 40).

За приписами статті 15 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Згідно статті 17 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги:

1) приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги;

2) забезпечує складення процесуальних документів за зверненням суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу;

3) забезпечує участь захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії;

4) забезпечує участь захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення;

5) забезпечує здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

6) укладає контракти з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на постійній основі;

7) укладає договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на тимчасовій основі (на підставі окремих договорів про надання послуг);

8) видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

9) приймає рішення про заміну адвоката відповідно до статті 24 цього Закону;

10) подає клопотання до Координаційного центру з надання правової допомоги про виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 24 цього Закону;

11) приймає рішення про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги;

12) подає Координаційному центру з надання правової допомоги звіти про свою діяльність;

13) виконує інші функції, передбачені Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

За змістом статті 19 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.

Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Підстави для відмови в наданні безоплатної вторинної правової допомоги визначені у статті 20 Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

Так, згідно вказаної статті особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону;

2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу;

3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними;

4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання;

5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

У разі якщо особі відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги на підставі пункту 5 частини першої цієї статті, до рішення про відмову додається письмове роз`яснення про порядок звернення до відповідних міжнародних судових установ чи відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Тобто, вказані підстави для відмови в наданні безоплатної вторинної правової допомоги є вичерпними.

Зі змісту наявних у матеріалах справи заяв ОСОБА_1 від 13.09.2018, від 14.09.2018 та від 03.10.2019 слідує, що останні по суті є заявами про призначення захисника (адвоката) для надання правової допомоги і складення документів процесуального характеру.

Доводи відповідача з приводу того, що заява ОСОБА_1 від 03.10.2018 фактично є заявою про інформування останнього про наслідки розгляду його попередніх заяв від 16.08.2018, судом оцінюються критично, оскільки у заяві від 03.10.2018 поряд із вимогою повідомити про результати розгляду трьох попередньо поданих до центру заяв від 16.08.2018 міститься також і вимога про призначення захисника.

Суд зазначає, що приписи статті 19 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" виключають можливість центру оформляти наслідки розгляду звернень / заяв про надання безоплатної вторинної правової будь яким іншим способом, аніж шляхом прийняття рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги чи рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Разом з тим, в порушення приписів вказаної норми у спірному випадку результати розгляду заяв ОСОБА_1 від 13.09.2018, від 14.09.2018 та від 03.10.2019 оформлені не рішеннями щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги або рішеннями про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги, а листами центру від 02.10.2018 вих.№03.1-27/1153 та від 17.10.2018 вих.№03.1-27/1266 довільної форми про не можливість вирішення вказаних заяв ОСОБА_1 (а.с. 8-9).

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, як на підставу для обґрунтованості оформлення листа від 02.10.2018 вих.№03.1-27/1153, на те, що заяви ОСОБА_1 від 13.09.2018 та від 14.09.2018 не містили номерів кримінальних проваджень, надання правової допомоги у яких потребував останній, судом оцінюються критично, оскільки у вказаних заявах ОСОБА_1 прохав призначити захисника для надання йому правової допомоги не у конкретних кримінальних провадженнях, а задля оформлення скарг до Октябрського районного суду м. Полтави на бездіяльність прокуратури Полтавської області і ГУНП в Полтавській області саме щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявами про кримінальне правопорушення.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач на підтвердження правомірності своїх дій вказав, зокрема, на ту обставину, що зі змісту заяви від 03.10.2018 не можливо було встановити, які ж саме заяви від 16.08.2019 маються на увазі заявником, оскільки протягом серпня 2018 року до Регіонального центру надійшло 64 заяви довічно засудженого ОСОБА_1 , за наслідками розгляду яких приймаються рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги.

З цього приводу суд вважає за доцільне зауважити, що до матеріалів справи відповідачем були долучені копії трьох заяв ОСОБА_1 від 16.08.2018 про призначення захисника для надання правової допомоги (а.с. 102 зі звороту, 104, 106 зі звороту).

Тобто, з вказаного можливо зробити висновок, що ідентифікація заяв від 16.08.2018 фактично не становила для Регіонального центру жодної складності й на час оформлення листа від 17.10.2018 №03.1-27/1266.

За викладених обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування відмови центру, оформленої листом від 02.10.2018 №03.1-27/1153 у наданні безоплатної вторинної правової допомоги за заявами від 13.09.2018 та від 14.09.2018, визнання протиправною та скасування відмови Регіонального центру, оформленої листом від 17.10.2018 №03.1-27/1266 у наданні безоплатної вторинної правової допомоги за заявою ОСОБА_1 від 03.10.2018, а також зобов`язання центру повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 13.09.2018, від 14.09.2018 та від 03.10.2018.

З приводу вимог позивача про стягнення з Регіонального центру 1000,00 грн за завдану моральну шкоду, суд вважає за важливе зазначити наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 у справі №815/7401/16.

Відповідно до загальних підстав деліктивної відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди необхідним є наявність у діях відповідача певного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд наголошує на тому, що будь-яких допустимих та достатніх доказів того, що дії відповідача по оформленню оскаржуваних листів будь-яким чином вплинули на стан здоров`я ОСОБА_1 , спричинили погіршення його стану, зумовили фізичні, душевні, психічні страждання останнього, позивачем не надано. Самого лише посилання на їх протиправність недостатньо для прийняття рішення про відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяння моральної шкоди та на підтвердження причинного зв`язку моральної шкоди із діями заподіювача шкоди, розрахунку суми визначення моральної шкоди.

Враховуючи, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем йому моральної шкоди, суд дійшов висновку про те, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , утримується в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань №23", вул. Пушкіна, 91, м. Полтава, Полтавський район, Полтавська область, 36000) до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області (вул. Європейська, 37/40, м. Полтава, Полтавська область, 36011, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, оформлену листом від 02 жовтня 2018 року №03.1-27/1153 у наданні безоплатної вторинної правової допомоги за заявами ОСОБА_1 від 13 вересня 2018 року та 14 вересня 2018 року.

Визнати протиправною та скасувати відмову Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, оформлену листом від 17 жовтня 2018 року №03.1-27/1266 у наданні безоплатної вторинної правової допомоги за заявою ОСОБА_1 від 03 жовтня 2018 року.

Зобов`язати Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 13 вересня 2018 року, 14 вересня 2018 року та 03 жовтня 2018 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27 серпня 2019 року.

Суддя О.В. Гіглава