Справа № 280/5284/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 280/5284/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року (суддя Максименко Л.Я., м. Запоріжжя) у справі № 280/5284/18

за позовом Фермерського господарства «Тріщук»

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

У грудні 2018 року ФГ «Тріщук» звернулось до суду із позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. № ЗП2118/580/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 20.11.2018 про накладення на ФГ «Тріщук» штрафу у розмірі 111 690,00 грн. (а.с. 4-9).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.03.2019 позовні вимоги задоволено. Рішення суду мотивовано відсутністю у відносинах ФГ «Тріщук» та громадянина ОСОБА_1 ознак трудових відносин та підтвердженням факту надання вказаною особою на адресу позивача послуг з оформлення бухгалтерської документації, складання фінансової та податкової звітності на підставі цивільно-правового договору, що спростовує висновки, викладені службовою особою ГУ Держпраці у Запорізькій області в акті інспекційного відвідування № ЗП2118/580/АВ від 29.10.2018 р. Відповідно, підстави для застосування до позивача штрафу за допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору у цьому випадку відсутні, а постанова ГУ Держпраці у Запорізькій області про застосування до позивача такого штрафу підлягає скасуванню (а.с. 156-160).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ Держпраці у Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив про наявність у відносинах між позивачем та громадянином ОСОБА_1 ознак саме трудових відносин, оскільки вони мали постійний, системний характер, а оплата за надані послуги здійснювалася періодично за кожен місяць упродовж 2017 року. Також обсяг робіт, передбачених укладеними позивачем з громадянином ОСОБА_1 договорами, відноситься до функцій бухгалтера, передбачених Класифікатором професій ДК 003 2010, код 3433. Про наявність ознак трудового договору у спірних правовідносинах, на думку скаржника, свідчить також і характер оплати праці, а саме зазначення у відомостях на перерахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за період січень-грудень 2017 року виплат щодо ОСОБА_1 . Крім того, скаржник зазначив, що залучення до ведення бухгалтерського обліку громадянина, який не є підприємцем суперечить нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також скаржник зазначив про самостійне виконання позивачем припису, винесеного за результатами проведеного інспектування, що свідчить про визнання ним таких результатів.

Враховуючи зазначене, скаржник стверджує про правомірність оскаржуваної постанови, просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

02.07.2019 до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, у якому останній просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про повну відповідність укладених між ним та громадянином ОСОБА_1 договорів характеру цивільно-правових, оскільки останні мали визначений об`єм наданих послуг, визначені терміни дії, а за результатами їх виконання були складені акти виконаних робіт. На ОСОБА_1 не поширювались норми трудової дисципліни, він не попереджався про матеріальну відповідальність та не був підпорядкований жодному керівнику. Зазначив, що про цивільно-правовий характер взаємовідносин з ОСОБА_1 свідчить також характер виплати йому винагороди, яка проводилась щомісяця за спливом дії відповідного договору, на відміну від працівників, оформлених за трудовим договором, які отримували щомісяця аванс та заробітну платню, а також порядок оформлення таких виплат. Зокрема, код категорії застрахованих осіб таких виплат - 26, до якої належать особи, які працюють за угодами ЦПХ, а також відповідне відображення таких виплат у звіті за формою 1-ДФ.

Від скаржника 14.08.2019 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника та про підтримання ним вимог апеляційної скарги.

Позивач у судовому засіданні 14.08.2019 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

З огляду на це, враховуючи норми ч. 2 ст. 313 КАС України, справу розглянуто без участі представника скаржника.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та сторонами не заперечується, що відповідно до наказу ГУ Держапраці у Запорізькій області від 26.10.2018 № 1778 «Про проведення інспекційного відвідування», на підставі направлення від 26.10.2018 № 942, виданого ГУ Держпраці у Запорізькій області, головним державним інспектором Кропивою С.А. проведено інспекційне відвідування ФГ «Тріщук», про що складено акт інспекційного відвідування №ЗП2118/580/АВ від 29.10.2018 (а.с. 19-25).

За результатами інспекційного відвідування встановлено, що за період з січня 2017 року по грудень 2017 року (кожного місяця протягом року) укладались цивільно-правові договори з ОСОБА_1 , який не є членом ФГ «Тріщук». Під час перевірки змісту наданих договорів та актів виконаних робіт було встановлено, що в договорах про надання послуг: від 02.01.2017, 01.02.2017, 01.03.2017, 03.04.2017, 03.05.2017, 01.06.2017, 03.07.2017, 01.08.2017, 01.09.2017, 02.10.2017, 01.11.2017, 01.12.2017, укладених між ОСОБА_1 та ФГ «Тріщук», предметом є надання послуг, а саме ведення бухгалтерського та податкового обліку. Обов`язки ОСОБА_1 відповідно до договорів про надання послуг збігаються з колом обов`язків за посадою - бухгалтер, які передбачені класифікатором професій. У вказаних договорах відсутні інформація про попередню або поетапну оплату. Водночас відповідно до наданих Актів приймання наданих послуг до цивільно-правових договорів оплата здійснювалась періодично, за місяць виконаної роботи, що зазвичай буває під час роботи за трудовим договором. Вказані ЦПД укладаються щомісяця упродовж 2017 року. Виходячи з викладеного, відносини між виконавцем та замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці. Таким чином, ОСОБА_1 був допущений до виконання роботи без укладання трудового договору, що є порушенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України.

29.10.2018 ГУ Держпраці у Запорізькій області винесено припис № ЗП2118/580/АВ/П, яким зобов`язано ОСОБА_2 усунути виявлені інспекційним відвідуванням порушення (а.с. 26-27).

07.11.2018 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Розгляд справи призначено на 20.11.2018 о 15 год. 45 хв.

14.11.2018 на адресу ФГ «Тріщук» надіслано повідомлення про розгляд справи від 14.11.2018, що підтверджується фіскальним чеком (а.с. 104-106).

За результатами розгляду справи 20.11.2018 першим заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. винесено постанову №ЗП/2118/580/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу на ФГ «Тріщук» у розмірі 111 690,00 грн. (а.с. 28).

Предметом розгляду у межах цієї адміністративної справи є правомірність винесення скаржником вказаної постанови.

Нормами ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що спір у межах даної справи полягає у різному визначенні сторонами характеру укладених між позивачем та ОСОБА_1 договорів, а саме у тому, чи мають вказані договори ознаки трудових чи цивільно-правових відносин.

Спірні правовідносини підпадають під регулювання Кодексу законів про працю України

(далі - КЗпП України) та Цивільного кодексу України (ЦК України).

Так, ст. 21 КЗпП передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи зазначені норми КЗпП України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обов`язковою умовою допуску працівника до роботи є укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Під час ухвалення рішення судом першої інстанції також правильно враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.09.2018 по справі №822/723/17, відповідно до якої основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що предметом угод було надання громадянином послуг з оформлення бухгалтерської документації, складання фінансової та податкової звітності. Про це безпосередньо свідчить зміст актів приймання наданих послуг, за якими, як доказ надання послуг, передавались замовнику журнали-ордери по рахункам бухгалтерського обліку, відомості нарахування заробітної плати, оформлені первинні бухгалтерські документи по господарським операціям позивача, бухгалтерська та податкова звітність тощо.

Відтак, результатом наданих ОСОБА_1 послуг були належним чином складені бухгалтерські документи, документи фінансової та податкової звітності. Беззаперечно, що отриманню вказаного результату передував процес їх формування, заповнення тощо. Однак, метою укладення цивільно-правової угоди з боку ФГ «Тріщук» було саме отримання належним чином оформлених бухгалтерських документів, документів звітності, які вже можливо було самому голові подати до контролюючих органів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сам характер наданих ОСОБА_1 на адресу позивача робіт у сфері бухгалтерського обслуговування передбачає періодичний системний характер їх виконання, оскільки він пов`язаний з наданням місячної, квартальної, річної звітності до інших державних органів.

З огляду на це, колегія суддів погоджується, що твердження інспектора і, відповідно, представника скаржника у справі про постійний характер процесу роботи ОСОБА_1 , не підтверджено належними доказами. Той факт, що цивільно-правові угоди укладались щомісяця не є беззаперечним твердженням про постійний характер роботи.

Колегія суддів звертає увагу, що скаржником не спростовано обставини, встановлені судом першої інстанції, що ОСОБА_1 не ознайомлювався із Правилами внутрішнього трудового розпорядку та їм не підпорядковувався (п.1.2 цивільно-правових договорів), для нього не було обов`язковим присутність на робочому місці, період виконання роботи взагалі не охоплювався поняттям робочий час.

Оплата за надані послуги була проведена ФГ «Тріщук» шляхом перерахування безготівкових коштів (як винагорода за цивільно-правовими договорами) на підставі актів приймання наданих послуг, як винагорода за цивільно-правовими договорами. Вказане підтверджується дослідженими судом першої інстанції та долученими до матеріалів справи копіями звітності форми 1-ДФ за звітний період, копіями відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованої особи, копіями платіжних доручень.

Колегією суддів також враховано, що виплата винагороди ОСОБА_1 здійснювалась один раз на місяць на підставі актів наданих послуг, в той час як оплата праці робітників за трудовими договорами здійснювалась двічі на місяць (аванс та заробітна плата).

Вказані обставини не знайшли належної оцінки службовою особою скаржника під час проведення інспектування.

Водночас, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.09.2018 у справі №822/723/17, вони є суттєвими та такими, що підлягають встановленню.

Посилання скаржника на те, що надання послуг ОСОБА_1 охоплювалось функціональними обов`язками бухгалтера відповідно до класифікатора професій ДК 003 2010 - код 3433, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перелік функціональних обов`язків бухгалтера є значно ширшим ніж той перелік послуг, які надавались ОСОБА_1 позивачу за цивільно-правовими угодами.

При цьому колегією суддів враховано, що штатними розписами, що затверджені наказами голови ФГ «Тріщук» у спірний період, посада бухгалтера у фермерському господарстві не передбачена.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації, зокрема, самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства.

В цьому випадку ФГ «Тріщук» обрало саме таку форму організації бухгалтерського обліку, оскільки всю звітність у спірному періоді було подано ФГ «Тріщук» за підписом лише керівника (голови). Крім того, право підпису на всіх документах має тільки голова ФГ «Тріщук», що підтверджується копією реєстраційної картки. При цьому колегія суддів зазначає, що навіть за наявності порушення позивачем та ОСОБА_1 вимог цього закону, це не призводить до порушення вимог трудового законодавства, а відповідальність за таке порушення не встановлена ст. 265 КЗпП.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилковості твердження скаржника, що ФГ «Тріщук» визнано факт допущеного порушення, оскільки на виконання вимог припису від 29.10.2018 № ЗП2118/580/АВ/П ним укладено трудовий договір з ОСОБА_1 . Судом першої інстанції правильно прийнято до уваги пояснення позивача, якими він підтвердив факт укладення трудового договору з ОСОБА_1 після проведення інспекційного відвідування з метою уникнення судової тяганини із Управлінням Держпраці в Запорізькій області у майбутньому.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що враховуючи відсутність підтвердження висновків інспектора, викладених в акті інспекційного відвідування щодо допуску ФГ «Тріщук» до роботи без оформлення трудового договору ОСОБА_1 , відсутні підстави для застосування скаржником до позивача штрафних санкцій, передбачених абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі № 280/5284/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 21.08.2019 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко