Справа № 525/176/19
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/176/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2019 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі Гавриш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_1 до Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що 21.01.2019 року ним отримана постанова серія ДПО 18 №877799 від 14.01.2019 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, що складена поліцейським СРПП Єланським О.А. З даної постанови (в обсязі, який вдається прочитати) вбачається, що нібито він 14.01.2019 року о 23 год. 53 хв. в с. Остап`є Великобагачанського району Полтавської області, керуючи трактором Т-25 під час зміни напрямку руху не увімкнув світловий показник повороту, чим порушив п. 9.2 б ПДР України та допустив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач вважає, що постанова є незаконною, оскільки цього дня він дійсно керував вищевказаним транспортним засобом, однак правил дорожнього руху не порушував, працівники поліції не відбирали у нього пояснень з приводу порушення ПДР України та доказів на підтвердження порушення ПДР не надали і у постанові вони не вказані; також вважає, що працівники поліції не мали права на місці зупинення виносити оскаржувану постанову, а справа щодо нього повинна були б бути розглянута за місцем знаходження відповідача у справі - Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області.

Посилаючись на вищевикладені обставини, положення ряду норм КУпАП та на те, що він не вчиняв порушення правил дорожнього руху та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а також те, що об`єктивних доказів порушення ПДР інспектором поліції не надано і у постанові не вказано, позивач ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавській області з відповідним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №877799 від 14.01.2019 року, винесену поліцейським СРПП №2 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Єланським Олександром Анатолійовичем про притягнення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., а провадження по даній справі про адміністративне правопорушення закрити (а.с.а.с.1-5).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04.02.2019 року було поновлено позивачу строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин та відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаним позовом ОСОБА_1 , відповідачу у справі направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та надано строк для можливості подання відповідачем відзиву на позов, а третій особі для можливості надання письмових пояснень щодо даного адміністративного позову (а.с.9). Цією ж ухвалою суду у відповідача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінал адміністративної справи за ч.2 ст.122 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 Оригінал даної справи до суду наданий не був, копія даної постанови була витребувана судом з органу ДВС ГТУЮ в Полтавській області.

Відповідачем у справі відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в порядку, передбаченому КАС України до суду не подавався.

В судове засідання 20.08.2019 року учасники справи не з`явилися, вони належним чином сповіщені про день і час судового розгляду в порядку, передбаченому КАС України; від представника позивача адвоката Дроменко до суду засобами електронного зв`язку надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність. Відповідно, неявка учасників справи, які сповіщені про день і час розгляду справи не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Суд, детально дослідивши та проаналізувавши наявні письмові докази у справі, оголосивши в судовому засідання заяви учасників по суті справи, дослідивши копію постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, і давши цим всім доказам належну оцінку, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

14 січня 2019 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 №877799, що винесена в с. Остап`є Великобагачанського району Полтавської області поліцейським СРПП №2 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Єланським Олександром Анатолійовичем, водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за те, що він, 14.01.2019 року о 23 год. 53 хв. в с. Остап`є Великобагачанського району Полтавської області, керуючи трактором Т-25 під час зміни напрямку руху не увімкнув світловий показник повороту, чим порушив п. 9.2 б ПДР України та допустив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП; даною постановою за вищевказане адміністративне правопорушення на водія ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. (а.с.32).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За нормою ч.2 ст.73 КАС України, яка визначає поняття належності доказів, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як чітко визначено положеннями ст.76 КАС України, яка врегульовує поняття та юридичний зміст достатності доказів, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; при цьому, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно загального правила ч.1 ст.77 КАС України, яка врегульовує поняття та юридичний зміст обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст.122 КУпАП (саме за цієї статтею інспектором поліції кваліфіковані дії водія ОСОБА_1 ) встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги в русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само і порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 14.01.2019 року, що винесена поліцейським СРПП №2 Великобагачанського ВП Єланським О.А. відносно водія ОСОБА_1 вбачається, що останній звинувачений в порушенні п.9.2 б ПДР України.

Пунктом 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п.9.2 Правил дорожнього руху України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Також, у відповідності до положень п.9.4 Правил дорожнього руху, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Згідно п.1.10 ПДР України, маневрування (маневр) - це початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

З матеріалів справи вбачається, що суду не було надано для огляду оригінал даної адміністративної справи щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП; судом витребувано у органу ДВС лише копію оскаржуваної позивачем постанови, з якої вбачається, що ОСОБА_1 від підпису та отримання копії постанови відмовився (а.с.32); при цьому, будь-які докази до даного матеріалу не додані і постанові не вказані; у самій постанові про наявність будь-яких доказів щодо вчинення водієм ОСОБА_1 порушень ПДР України не вказано, в т.ч. і про наявність відеозапису порушення (як одного із видів доказів). Також, в межах розгляду даної справи стороною відповідача суду не надавався відеозапис руху трактора Т-25 під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

При цьому, суд при оцінці доказів у справі суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

За нормою норм ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77,90 КАС України, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності наявні матеріали справи, з урахуванням Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій,ухвалених 13 лютого 1991 рокута виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77,90 КАС України, суд приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, за обставин, які вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення серія ДПО18 №877799 від 14.01.2019 року, не має і не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності та взаємозв`язку.

Враховуючи вищевикладене та імперативні норми ч.2 ст.77 КАС України, відповідачем у справі не надано доказів щодо правомірності рішення щодо позивача у справі ОСОБА_1 виключно за обставин, які викладені ним в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення. Отже, з урахуванням сукупності вищевикладених обставин справи, суд повинен прийти до висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №877799 від 14.01.2019 року, що винесена поліцейським СРПП №2 Великобагачанського ВП Єланським О.А. про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню.

Суд, з урахуванням доводів досліджених матеріалів справи зазначає, що при прийнятті процесуального рішення за наслідками розгляду даного адміністративного позову суд не виходить з самого факту незгоди особи з постановою у справі про адміністративне правопорушення, а виключно враховує сукупність наявних у справі доказів, які подали сторони на підтвердження заявлених вимог та заперечень, керується, зокрема, положеннями ст.ст.76,77 КАС України та оцінює всі наявні у справі докази виключно з позиції ст.90 КАС України.

Незалежно від висновку, до якого прийшов суд вище, суд не погоджується та вважає безпідставними та надуманими доводи позивача ОСОБА_1 (які викладені в позовній заяві як однієї з підстав для скасування оскаржуваної постанови) про порушення зі сторони поліцейського СРПП №2 Великобагачанського ВП Єланського О.А. порядку винесення ним на місці зупинення постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів даної справи, суб`єкт владних повноважень-поліцейський СРПП №2 Великобагачанського ВП Єланський О.А. не складав протокол про адміністративне правопорушення 14.01.2019 року, а виніс на місці зупинення постанову у справі про адміністративне правопорушення (а.с.32). Тобто, уповноважений інспектор поліції на місці розглянув справу про адміністративне правопорушення.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 , посилаючись на положення КУпАП та відповідне Рішення КС України, вказує, поряд з іншими доводами, про те, що справа щодо нього повинна була бути розглянута за місцем знаходження відповідача (а.с.2).

Суд вважає дані посилання позивача хибними та такими, які трактуються на власний розсуд та, відповідно, є безпідставним.

Так, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини аналізував та здійснив тлумачення положень частини першої статті 276 КУпАП. Конституційний Суд України в п.2.4 мотивувальної частини рішення вказав, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення не має, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258,276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Проте слід відмітити, що чинне на той час законодавство зазнало змін, пов`язаних з реформуванням системи правоохоронних органів. Так, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року №596 був прийнятий після винесення рішення Конституційним Судом України 26.05.2015 року по справі №5-рп/2015 та яким внесено зміни до ст.258 КУпАП та передбачено скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та такі зміни не були визнані неконституційними у встановленому порядку.

В ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи висновки, до яких суд дійшов вище з приводу наявності передбачених підстав для скасування оскаржуваної позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №877799 від 14.01.2019 року, що винесена поліцейським СРПП №2 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Єланським Олександром Анатолійовичем про притягнення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., з огляду на норми п.3 ч.3 ст.286 КАС України, провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.19, ч.2 ст.61 Конституції України, ст.ст.7,9,245,246,251,252,254,268,280,293 КУпАП, ст.ст.6,9,72,73,76,77,241-246,255,257,271-272,286,293,297 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №877799 від 14.01.2019 року, винесену поліцейським СРПП №2 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Єланським Олександром Анатолійовичем про притягнення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., а провадження по даній справі про адміністративне правопорушення - закрити.

З урахуванням імперативних положень ч.1 ст.272 та ч.4 ст.286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч.1 ст.272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

На виконання п.4 ч.5 ст.246 КАС України зазначається повне найменування сторін у справі: позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1; представник позивача адвокат Дроменко Людмила Василівна, адреса м. Полтава, вул. Котляревського, 6, офіс 1; відповідач Великобагачанський ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області, місце знаходження сел. Велика Багачка, вул. Шевченка, 103.

Повний текст рішення складений 27.08.2019 року (враховуючи, що 24,25,26 серпня були вихідними днями).

Суддя В.В. Хоролець