Справа № 520/5339/19
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 р. № 520/5339/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кравчені Т.І.,

представника позивача - Медвідь А. О.,

представника ДФС України та третьої особи - Шутової А. А.,

представника Міністерства економічного розвитку та торгівлі України - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна" до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Державної фіскальної служби України, третя особа - Головне управління ДФС України у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1398 від 02.10.2018 в частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності до ТОВ «Літпол-Україна"; визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо складання та направлення до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подання №13914/5/99-99-14-06-02-16 від 03.08.2018 в частині включення ТОВ «Літпол-Україна» до переліку суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких необхідно застосувати спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України прийнятий всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а дій Державної фіскальної служби України щодо складання та направлення до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подання в частині включення ТОВ «Літпол-Україна» до переліку суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких необхідно застосувати спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності рішення є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник Державної фіскальної служби України та третьої особи - Головного управління ДФС України у Харківській області проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що дії відповідача щодо складання подання є правомірними та відповідають вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Представник Міністерства економічного розвитку та торгівлі України в судове засідання не прибув. Надав до суду відзив, в якому просить суд у задоволенні позову в частині вимог до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України відмовити та зазначає, що застосований до позивача індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності є законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що з 31 грудня 2018 року до ТОВ «Літпол-Україна» застосовано спеціальну санкцію - режим індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності згідно зі ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Зазначену спеціальну санкцію застосовано відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України №1398 від 02.10.2018 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності України».

Згідно з Наказом Мінекономрозвитку №1398 від 02.10.2018 підставою для застосування спеціальної санкції стало: порушення позивачем ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме - неповернення в Україну валютної виручки від румунського контрагента "SC Geschaftsdekorationen SRL" в сумі 14747,37 євро; подання Державної фіскальної служби України № 13914/5/99-99-14-06-02-16 від 03.08.2018.

Суд зазначає, що складанню подання ДФС України та наказу Мінекономрозвитку №1398 від 02.10.2018 про застосування спеціальної санкції, передували такі події.

В червні 2017 року позивач по зовнішньоекономічному контракту №1/20170515 від 15.05.2017 передав у власність підприємству SC Geschaltsdekorationen SRL. Румунія, м. Бухарест (надалі - покупець) товар на загальну суму 28397,37 євро.

Відповідно до умов контракту, покупець оплатив товар частково, в сумі 7950 євро, що підтверджувалось відповідним банківськими виписками. Решта товару вартістю 14747,37 євро залишилась неоплаченою.

В грудні 2017 року позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з покупця боргу 14747,37 євро та пені за порушення строків оплати товару.

В лютому 2018 року позивач на запит Головного управління ДФС України в Харківській області №2088/10/20-40-14-06 від 22.01.2018 надав документи та відповідні пояснення, які підтверджують факт господарських відносин з нерезидентом та факт звернення позивача до суду.

Так, листом позивача №02-02-2018 від 02.02.2018 до ГУ ДФС в Харківській області надані контракт с покупцем, банківські виписки, міжнародні видаткові накладні з відмітками про передачу товару, документи щодо претензійної роботи, позовна заява до Господарського суду Харківської області з відміткою канцелярії суду, ухвали Господарського суду Харківської області по справі №922/4196/17 від 13.12.2017 від 10.01.2018 про відкриття провадження по справі.

В березні 2018 року позивач листами №02/03-01 від 02.03.2018, №16/03-01 від 16.03.2018 надавав до ГУ ДФС в Харківській області виписки по валютних рахунках позивача та ухвали Господарського суду Харківської області про призначення справи до розгляду.

В квітні 2018 року інспектором Головного управління ДФС в Харківській області складено акт документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства ТОВ «Літпол-Україна» за зовнішньоекономічним контрактом №1/20170515 від 15.05.2017 за період з 15.05.2017 по 28.02.2018 №1181/20-40-14-06-08/32134535 від 02.04.2018.

Відповідно до висновку акту перевірки, перевіркою встановлено порушення підприємством ТОВ «Літпол-Україна» ст. 1 Закону України "Про розрахунки в іноземній валюті" по зовнішньоекономічному контракту №1/20170515 від 15.05.2017, який укладено з SC GeschaftsdeKorationen SRL. Румунія.

Позивачем було підписано акт перевірки з зауваженнями, та вказано, що підприємством ще до моменту здійснення перевірки надані інспектору всі документи і пояснення, які підтверджують зупинення строків розрахунків та факт вжиття заходів, направлених на повернення валютної виручки в Україну.

Слід зазначити, що протягом 2017 - 2019 р.р. позивач неперервно вживав заходи щодо повернення валютної виручки в Україну.

Так, 08.05.2018 Господарський суд Харківської області виніс рішення по справі №922/4196/17 про задоволення вимог ТОВ «Літпол-Україна» щодо стягнення з нерезидента SC Geschaftsdekorationen SRL суми заборгованості в розмірі 14727,37 євро та 49480,45 грн. пені, судового збору.

Завірена належним чином копія вказаного рішення суду надавалася позивачем до ДФС України в Харківській області та до Мінекономрозвитку.

15.08.2018 відповідно до вимог Договору між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах, позивач звернувся через Господарський суд Харківської області до компетентного суду Румунії з клопотанням про визнання та виконання на території Румунії вказаного судового рішення.

Так як виконання рішення українського суду на території іншої держави займає значний проміжок часу, на момент розгляду даної справи, рішення Господарського суду Харківської області ще не виконано, та перебуває на розгляді компетентного суду Румунії в м. Бухарест, що підтверджується листом Міністерства юстиції Румунії №2/98326/2018/18.02.2019 34660/2018 від 18.02.2019.

З матеріалів справи вбачається, що про вжиття заходів щодо повернення валютної виручки в Україну позивач постійно повідомляв ГУ ДФС в Харківській області та надавав копії судових рішень, наказів, ухвал, клопотань, листів, тощо, що підтверджується листами №02-02-2018 від 02.02.2018, №02/03-1 від 02.03.2018, №16/03-1 від 16.03.2018, №18-05/2018 від 18.05.2018, №19/09-2018 від 19.09.2019, №05/12-2 від 05.12.2018, №22/04-1 від 22.04.2019, копії яких, з відмітками про вручення додаються до позову).

Також, в червні 2018 року позивач звернувся до Мінекономрозвитку листом №30/05-01 від 30.05.2018, надавши обґрунтування незаконності можливого застосування спеціальних санкцій за ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність". В зазначеному зверненні позивач вказав, що ним не порушено вимоги законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності, затримка в поверненні валютної виручки сталася по вині покупця-нерезидента, а відповідне рішення господарського суду буде передаватися на виконання.

В серпні 2018 року позивач отримав від Мінекономрозвитку лист №4102-13/35023-07 від 10.08.2018 - попередження про застосування спеціальної санкції за ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" на підставі подання ДФС України.

Листом №11/09-1 від 11.09.2018 позивач надав Мінекономрозвитку відповідь - обґрунтування незаконності як подання ДФС України про застосування спеціальної санкції так і можливого наказу про її застосування.

В поясненнях позивач посилався в першу чергу на положення ст. 1, 3, 4 Закону України "Про розрахунки в іноземній валюті", ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", ст. ст. 217, 218, 239 Господарського кодексу України.

Додаткового до зазначених пояснень позивач надав до Мінекономрозвитку документи, які підтверджують вжиття ним заходів, направлених на повернення валютної виручки в Україну.

Далі, листом №22/02-19 від 22.01.2019 позивач звертався до Мінекономрозвитку з клопотанням про скасування спеціальної санкції та надав всі необхідні документи та пояснення щодо незаконності застосування таких санкцій.

Також, в лютому 2019 року ТОВ «Літпол-Україна» звернулося з запитом до Міністерства юстиції Румунії щодо задоволення клопотання ТОВ «Літпол-Україна» про визнання та виконання на території Румунії рішення Господарського суду Харківської області від 08.05.2018 у справі №922/4196/17 про стягнення з румунського підприємства SC Gescliaftsdekorationen SRL боргу за зовнішньоекономічним контрактом.

В квітні 2019 року позивачу наданий лист Міністерства юстиції Румунії №2/98326/2018/18.02.2019 34660/2018 від 18.02.2019 - повідомлення до Міністерства юстиції України про направлення клопотання ТОВ «Літпол-Україна» про визнання та виконання на території Румунії рішення Господарського суду Харківської області від 08.05.2018 по справі №922/4196/17 про стягнення заборгованості з SC Geschaftsdekorationen SRL (Румунія, м. Бухарест) до компетентного суду Румунії (м. Бухарест, сектор 1).

В травні 2019 року позивачем було надано Мінекономрозвитку документи, які підтверджують вжиття підприємством всіх можливих заходів, направлених на повернення валютної виручки та підтвердження про повідомлення як ДФС в Харківській області так і обслуговуючий банк про вжиття таких заходів.

Суд зазначає, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вказано в оскаржуваному наказі, спеціальна санкція у вигляді режиму індивідуального ліцензування застосована до позивача за порушення ст. 1 Закону України "Про розрахунки в іноземній валюті", а саме - за неповернення в Україну валютної виручки від румунського контрагента "SC Geschaftsdekorationen SRL" в сумі 14747,37 євро в строк 180 днів з дня відвантаження товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", підставою для видання наказу про застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності санкцій, є порушення таким суб'єктом цього та пов'язаних з ним законів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про розрахунки в іноземній валюті", який діяв на момент порушення строків розрахунків, виручка резидентів у іноземній валюті підлягала зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення продукції, що експортується.

Відповідно до ч. 2 ст. 3, 4 Закону України "Про розрахунки в іноземній валюті", у разі прийняття до розгляду судом позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно - імпортними контрактами, строки, передбачені статтям 1 і 2 цього закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Таким чином, законом прямо передбачено, що строк розрахунків за експортним контрактом зупиняється з дати прийняття судом позовної заяви підприємства про стягнення з нерезидента заборгованості, а відтак застосування санкції за порушення строків під час зупинення перебігу відповідних строків не можна вважати правомірним.

Підставою для поновлення цього строку, згідно закону про розрахунки в іноземній валюті є. зокрема, прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково, припинення (закриття) провадження у справі, залишення позову без розгляду.

Натомість, рішенням Господарського суду Харківської області від 08.05.2018 за справою №922/4196/17, що вступило в законну силу з 01.06.2018, позов ТОВ «Літпол- Україна» задоволено повністю, стягнуто з "SC Geschaftsdekorationen SRL" заборгованість за контрактом в розмірі 14747,37 євро, пеню, судовий збір.

Отже, з дати прийняття Господарським судом Харківської області до розгляду позовної заяви ТОВ «Літпол-Україна» про стягнення з "SC Geschaftsdekorationen SRL" заборгованості, строк повернення валютної виручки від нерезидента до ТОВ «Літпол-Україна» за контрактом №1/20170515 від 15.05.2017 слід вважати зупиненим і станом на час прийняття спірних наказу Мінекономрозвитку та формування подання ДФС України такий строк не поновлено, з огляду на відсутність підстав, зазначених у ч. 3 ст. 4 Закону України "Про розрахунки в іноземній валюті".

Більш того, Закон України "Про розрахунки в іноземній валюті" за порушення строку розрахунків передбачає такий вид відповідальності як пеня, яка не стягується у випадку задоволення судом позову експортера. Крім пені, ні Законом України "Про розрахунки в іноземній валюті", ні Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність" прямо не передбачено відповідальності підприємства у вигляді застосування спеціальних санкцій за порушення контрагентом українського експортера строків розрахунків за контрактом.

Також, положеннями ст. 239 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що органи державної влади відповідно до своїх повноважень на умовах та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції як, зокрема, застосування індивідуального режиму ліцензування.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 ГК України, за порушення суб’єктами господарювання правил здійснення господарської діяльності органами державної влади можуть застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Частиною першою ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до положень теорії права, правопорушення - це неправомірне (протиправне) суспільно-шкідливе винне діяння (дія чи бездіяльність) деліктоздатної особи, за вчинення якого особа може бути притягнута до юридичної відповідальності.

Юридична відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Таким чином, застосування спеціальної санкції можливе за наявності встановленого факту порушення підприємством (дії чи бездіяльності з боку керівництва підприємства) закону про зовнішньоекономічну діяльність або пов’язаних з ним законів, якими б прямо було передбачена відповідальність у вигляді застосування індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, санкції, передбачені ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" є адміністративно-господарськими санкціями і їх застосування можливе лише за наявності в діях керівництва підприємства порушення закону.

Так як порушення строків розрахунків за контрактом сталося не з вини позивача, а з вини контрагента підприємства, а дії/бездіяльність позивача не мають ніяких причинно-наслідкових зв’язків з недобросовісною поведінкою контрагента експортера, застосування спеціальних санкцій в даному випадку є незаконним.

Більш того, позивачем вжиті всі можливі заходи для повернення коштів в Україну і відповідачі були належним чином повідомлені ще до моменту розгляду питання про застосування спеціальної санкції про відсутність в діях позивача порушення закону.

Крім того, суд зазначає, що 07.02.2019 введено в дію Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII.

Основною метою Закон України «Про валюту і валютні операції» є покращення інвестиційного клімату та інвестиційної привабливості України, а також реалізація зобов'язань, прийнятих Україною згідно Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом.

Так, згідно ст. 37 Закону України «Про валюту і валютні операції», спеціальні санкції за порушення цього або пов'язаних з ним законів України виключено з Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" як таку, яка є застарілою та не відповідає принципам регулювання руху капіталу Європейського Союзу (за Директивою Ради ЄЕС від 24.06.1988 №88/361/ЄЕС).

Окрім того, із введенням в дію Закону України «Про валюту і валютні операції», втратив чинність і Закон України "Про розрахунки в іноземній ватюті", з підстав порушення норм якого до позивача були застосовані спірні санкції.

Таким чином, з 07.02.2019 законодавець фактично скасував відповідальність, до якої було притягнуто позивача оскаржуваним наказом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, положення Закону України "Про розрахунки в іноземні валюті", якими скасовано відповідальність у вигляді індивідуального режиму ліцензування, яка передбачалася ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", мають зворотну дію у часі, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Позивач, звертаючись до Мінекономрозвитку з клопотанням про скасування спеціальної санкції, вказував про відміну ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" з 07.02.2019 як на самостійну підставу скасування спеціальної санкці.

За таких обставин, Наказ Мінекономрозвитку №1398 від 02.10.2018 підлягає скасуванню, оскільки така відповідальність скасована Законом України «Про валюту і валютні операції», який в силу ст. 58 Конституції України має зворотню дію в часі.

Також суд зазначає, що оскаржуваний наказ Мінеконорозвитку прийнятий відповідачем без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для позивача та цілями, на досягнення яких спрямовано застосування спеціальної санкції, що є порушенням п. 8 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, неодноразово звертаючись до Мінекономрозвитку, позивач просив врахувати наступне.

Позивач є підприємством із 100% іноземними інвестиціями, виробником і експортером українських товарів з 2002 року.

Експортуючи за кордон українські товари, підприємство має змогу надати офіційне працевлаштування близько 100 громадянам України та гарантовану сплату податків до бюджету.

Так, за період з 2014 по 2018 р.р. підприємством збільшені об’єми виробництва більш ніж в чотири рази, сплачено близько 13000000 грн. податків до Державного бюджету України.

Таким чином, позивач сплачує податки, створює нові робочі місця, успішно конкурує з іноземними виробниками аналогічних товарів за кордоном.

Більш того, порушення строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом в грудні 2017 року сталося вперше за майже як 20-річну історію роботи підприємства, що підтверджується і відповідною довідкою АТ «Кредобанк» №52-8058/19 від 20.02.2019, яка надавалася до Мінекономровзитку разом з листом №22/02-19 від 22.01.2019.

Відповідно до ст. 380 Господарського кодексу України та Положення про Мінекономрозвитку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №459, Мінекономрозвитку є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що реалізує державну зовнішньоекономічну політику.

Так, серед основних завдань Мінекономрозвитку - проведення єдиної зовнішньоекономічної політики, яка сприяє інтеграції національної економіки у світову економіку.

Таким чином, Мінекономрозвитку покликане сприяти розвитку українських виробників-експортерів.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що застосована Мінекономрозвитку спеціальна санкція - індивідуальний режим ліцензування є абсолютно неспівмірним заходом захисту інтересів держави і перешкоджає зовнішньоекономічній діяльності підприємства.

Щодо позовних вимог про визнання дій ДФС України протиправними, суд зазначає наступне.

Як зазначено в оскаржуваному Наказі Мінекономрозвитку №1398 від 02.10.2018, матеріали ДФС України №13914/5/99-99-14-06-02-16 від 03.08.2018 стали підставою застосування до ТОВ «Літпол-Україна» спеціальної санкції-режиму індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Інформація про порушення, які передбачають застосування спеціальних санкцій надходить до ДФС України від територіальних органів податкової служби, в даному випадку від ДФС України в Харківській області (третя особа).

Так, відповідно до п. 4.4. Методичних рекомендацій щодо організації роботи податкових органів з повернення в Україну валютних цінностей та майна, що незаконно знаходяться за її межами, та недопущення їх відтоку з України, затверджених Наказом ДПА України №559 від 03.10.2007, у разі виявлення у суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності простроченої зовнішньоекономічної заборгованості протягом 30 днів від дати складання акта документальної перевірки, територіальний орган ДФС повинен подати до ДПА України пропозицію для подальшого направлення до Мінекономрозвитку щодо порушення суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності чинного законодавства для застосування спеціальних санкцій до цього суб'єкта та до іноземного партнера цього суб'єкта згідно зі статтею 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

Як зазначалось раніше, ще до моменту здійснення податковим органом перевірки дотримання валютного законодавства, позивачем було надано до Головного управління ДФС України в Харківській області завірені копії документів та відповідні пояснення, які підтверджують зупинення строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом та відсутність порушень закону в діях позивача. Так, позивач надавав до Головного управління ДФС в Харківській області документи щодо претензійної роботи з контрагентом, позовну заяву з відміткою канцелярії суду про її прийняття, ухвалу суду про призначення справи до розгляду.

Також, вже після оформлення акту перевірки і до моменту підготовки та направлення ДФС України подання до Мінекономрозвитку, позивачем в червні 2018 року надано до ГУ ДФС України в Харківській області і рішення Господарського суду Харківської області про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості і наказ про виконання такого рішення, інші довідки суду.

Таким чином, дії ДФС України щодо підготовки і направлення до Мінекономрозвитку подання про застосування спеціальної санкції у вигляді режиму індивідуального ліцензування є протиправними, так як на момент формування такого подання було відсутнє порушення ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" з боку позивача, а ДФС України та третя особа були повідомлені про відсутність таких порушень.

Також, після направлення подання ДФС України до Мінекономрозвитку, позивачем до ДФС України в Харківській області надані документи, які підтверджують вжиття підприємством заходів, направлених на повернення валютної виручки в Україну.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб’єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У судовому засіданні відповідачем не доказано правомірності спірних дій та рішення, проте, позивачем належними та допустимими доказами доведена їх протиправність.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна" підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна" (вул. Богдана Хмельницького, буд. 27, м. Харків, 61050, ) до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України (вул. М. Грушевського, буд. 12/2, м. Київ, 01008, ), Державної фіскальної служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ), третя особа - Головне управління ДФС України у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування наказу, про визнання дій протиправними - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1398 від 02.10.2018 в частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності до ТОВ «Літпол-Україна".

Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо складання та направлення до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подання №13914/5/99-99-14-06-02-16 від 03.08.2018 в частині включення ТОВ «Літпол-Україна» до переліку суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких необхідно застосувати спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Літпол-Україна" () сплачену суму судового збору в розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства економічного розвитку та торгівлі України () та Державної фіскальної служби України () солідарно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21 серпня 2019 року.

Суддя М.М.Панов