Справа № 233/4094/19
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року справа №233/4094/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2019 року у справі № 233/4094/19 (головуючий І інстанції Каліуш О.В.) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти 2 батальйону патрульної поліції м. Краматорська та м. Слов`янська Управління патрульної поліції в Донецькій області сержанта поліції Зінченко Карини Олександрівни, третя особа - Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: скасувати постанову серії НК №516184 від 19.06.2019 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач не мав права використовувати прилад вимірювання швидкості TruCAM із функціями фото та відео фіксації не в автоматичному режимі.

Відповідачем постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято на місці вчинення правопорушення, у зв`язку з чим, позивач був позбавлений можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою тощо.

Крім того, позивачу не була надана інформація про прилад, яким здійснювалася відеофіксація, а саме про його сертифікацію та справність.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Судом першої інстанції не взято до уваги та не досліджено, що відповідач порушив права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, а також залишив поза увагою клопотання про перенесення розгляду справи та про залучення захисника у справі.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які викладені в оскаржуваній постанові.

Відповідачем ну були зафіксовані дані, під яким кутом та на якій відстані до проїзної частині було здійснено вимірювання швидкості руху, що суттєво впливає на параметри швидкості.

До того ж, на фото, яке міститься в матеріалах справи, відображено рух низки автомобілів, однак перевищення швидкості інкримінується саме позивачу.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

19.06.2019 року відповідачем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК 516184, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до змісту зазначеної постанови ОСОБА_1 19.06.2019 року об 11 год. 52 хв. на автошляху Н-20 Слов`янськ - Маріуполь 5 км +167 м, керуючи транспортним засобом Рено Канго, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 12.4 ПДР України, рухався зі швидкістю 73 км/год., та перевищив встановлення обмеження швидкості руху транспортних засобів в населеному пункті на 23 км/год. Зазначено, що швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС000747 (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, під час винесення оскаржуваної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для скасування постанови та задоволення позову.

Оцінка суду.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно пп. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, у населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год. Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45 "Початок населеного пункту" і скасовується знаком 5.46 "Кінець населеного пункту".

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження обставин, викладених в постанові про накладення на позивача адміністративного стягнення, відповідачем надано фотознімок.

Досліджуючи наявний в матеріалах справи фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000747, судом встановлено, що автомобіль темного кольору рухався зі швидкістю 73 км/год (а.с. 42).

Зазначений доказ суд визнає допустимим доказом з огляду на те, що у постанові відповідача зазначено, який технічний прилад застосовувався при вимірюванні швидкості.

Разом з тим, з інформації, що міститься на цьому фото вбачається, що швидкість автомобіля зафіксована на відстані 167,9 метрів, при цьому, марку автомобіля та державний номерний знак на цьому фото відображений не чітко (розмито) та не дає змоги достовірно встановити цифрові та буквені символи, що на ньому зазначені, та навіть марку автомобіля.

Фотознімок задньої частини автомобіля з д.н.з. НОМЕР_1 , не може бути належним доказом скоєння позивачем правопорушення, оскільки не відомо де й коли саме він був здійснений.

Отже, наданим відповідачем фотознімком не встановлено наявність вказаних у оскаржуваній постанові обставин вчинення саме позивачем порушення пункту 12.4 ПДР України.

Зазначене фото з засобу TruCamLTI 20/20 достеменно не вказує на скоєння позивачем адміністративного правопорушення, однак є єдиним доказом свідчення перевищення обмеження швидкості руху у населеному пункті.

Крім того, в позовній заяві, позивач заперечував проти скоєння ним правопорушення та зазначав, що рухався зі швидкістю 45 км/год.

Відповідачем будь - яких інших доказів на яких зафіксовано, що позивач під час керування автомобілем перевищив встановлену ПДР швидкість руху, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували порушення позивачем вимог п. 12.4 ПДР України, що виключає підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення. При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації або без належного підтвердження, не може бути належним доказом вчинення порушення.

За приписами ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оскільки позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, тому постанову серії НК 516184 від 19.06.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, тому судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2019 року у справі № 233/4094/19 - задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2019 року у справі № 233/4094/19 - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до поліцейського роти 2 батальйону патрульної поліції м. Краматорська та м. Слов`янська Управління патрульної поліції в Донецькій області сержанта поліції Зінченко Карини Олександрівни, третя особа - Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову серії НК №516184 від 19.06.2019 року, прийняту поліцейським роти №2 батальйону патрульної поліції м. Краматорська та м. Слов`янська Управління патрульної поліції в Донецькій області сержанта поліції Зінченко Кариною Олександрівною про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 27 серпня 2019 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 27.08.2019 року.

Головуючий І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв