Справа № 240/1745/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1745/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

22 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року (час ухвалення рішення - не зазначено, місце ухвалення рішення - м.Житомир, дата складання повного тексту рішення - 22.04.2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року суддя у відставці ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просив:

-визнати неправомірними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (викладені у листі за № Р-637 від 05.02.2018 за підписом заступника начальника Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області Стоцької О.) щодо відмови:

- у здійсненні, починаючи з 05.08.2018, перерахунку довічного грошового утримання в розмірі 90% від суддівської винагороди, зазначеної у довідці ліквідаційної комісії Апеляційного суду Житомирської області від 11.12.2018 за № 01-11/154/2018;

-у здійсненні, починаючи з 04.12.2018, перерахунку довічного грошового утримання в розмірі 90% від суддівської винагороди, зазначеної у довідці ліквідаційної комісії Апеляційного суду Житомирської області від 18.12.2018 за № 03-23/242/2018;

-у здійсненні, починаючи з 01.01.2019, перерахунку довічного грошового утримання в розмірі 90% від суддівської винагороди, заззначеної у довідці ліквідаційної комісії Апеляційного суду Житомирської області за № 03-23/32/2018 від 14.01.2019, з урахуванням фактично проведених виплат.

Крім того, позивач просив зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити перерахунок і виплату йому щомісячного довічного грошового утримання: починаючи з 05.08.2018 в розмірі 90% від суддівської винагороди, визначеної у довідці ліквідаційної комісії Апеляційного суду Житомирської області від 11.12.2018 за № 01-11/154/2018 без обмеження граничним розміром, з урахуванням фактично проведених виплат; починаючи з 04.12.2018 в розмірі 90% від суддівської винагороди, визначеної у довідці ліквідаційної комісії Апеляційного суду Житомирської області від 18.12.2018 за № 03-23/242/2018 без обмеження граничним розміром, з урахуванням фактично проведених виплат; починаючи з 01.01.2019 в розмірі 90% від суддівської винагороди, визначеної у довідці ліквідаційної комісії Апеляційного суду Житомирської області за № 03-23/32/2018 від 14.01.2019, без обмеження граничним розміром, з урахуванням фактично проведених виплат.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 15 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 р. №628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду", у зв`язку з ліквідацією, замінено відповідача по справі Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , працював на посаді судді Бердичівського районного суду Житомирської області з 20 лютого 1994 року по 15 лютого 1998 року, а з 16 лютого 1998 року до 23.11.2015 на посаді судді Апеляційного суду Житомирської області.

Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 р. №788-VIII, на підставі якої в подальшому головою Апеляційного суду Житомирської області було видано наказ №298-к від 19.11.2015 року, 23.11.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Житомирської області у відставку.

З цього часу ОСОБА_1 перебував на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Житомирській області і отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86% суддівської винагороди працюючого судді (посадовий оклад та 50% доплати за вислугу років), виходячи з суддівського стажу 23 роки, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI.

Згідно матеріалів справи, на час виходу ОСОБА_1 у відставку, його загальний страховий стаж складав 34 роки і 7 днів, з них стаж на посаді судді 23 роки 4 місяці 8 днів.

У зв`язку із набранням чинності Законом України від 12.07.2018 № 2509-VІІІ ліквідаційною комісією Апеляційного суду Житомирської області ОСОБА_1 видана довідка № 02-01/51/2018- вих. від 07.12.2018 р. , якою до розрахунку стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 включено 3 роки роботи на посаді адвоката Житомирської обласної колегії адвокатів з 01.09.1987 р. по 01.09.1990 р. Відтак, згідно довідки, всього стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання на 23.11.2015 року становить 26 років 10 місяців.

За зверненням ОСОБА_1 , ліквідаційною комісією Апеляційного суду Житомирської області видано довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці :

1) № 01-11/154/2018 від 11.12.2018 року про розмір суддівської винагороди працюючого судді станом на 01.01.2018 року ;

2) №03-23/242/2018 від 18.12.2018 року про розмір суддівської винагороди працюючого судді станом на 04.12.2018 р.

3) №03-23/32/2019 від 14.01.2019 року про розмір суддівської винагороди працюючого судді станом на 01.01.2019 р.

В грудні 2018 року та січні-лютому 2019 року ОСОБА_1 звертався до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання, на підставі отриманих довідок щодо розрахунку стажу, який дає право на відставку та про розмір суддівської винагороди, у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді, виходячи із стажу роботи 26 років. У зазначених заявах позивач, із посиланням на нову редакцію ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зазначав, що при розрахунку його стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, розрахунку суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для перерахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід враховувати стаж роботи адвокатом Житомирської обласної колегії адвокатів.

Листом від 05.02.2019 № Р-637 (а.с.34-36) Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Житомирській області відмовило позивачу у перерахунку довічного грошового утримання з 86% до 90% у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до ОСОБА_1 не може бути застосована норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, яка набрала чинності після виходу позивача у відставку, тобто норма ч. 2 ст. 137 Закону №1402, у зв`язку з тим, що у законі відсутня вказівка на зворотну дію закону у часі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час обрання позивача на посаду судді діяв Закон Української РСР "Про судоустрій України" №2022-Х від 05 червня 1981 року (далі по тексту - Закон № 2022-X), відповідно до частини 1 статті 55 якого, суддею може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років. Вимоги щодо стажу (досвіду) для призначення на посаду судді не були встановлені. (Втрата чинності від 01.06.2002, підстава Закон України " Про судоустрій

України- 3018-III").

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, суддя у відставці ОСОБА_1 відрахований із штату Апеляційного суду Житомирської області 23.11.2015 року.

На дату відрахування судді із штату суду , діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII.

Статтею 135 цього Закону було визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

2. До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-УШ "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до ч. 1 ст. 137 якого до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже, на момент обрання ОСОБА_1 на посаду судді, Закон не передбачав зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, як і не передбачав цього Закон "Про судоустрій і статус суддів" 2016 року на дату набрання ним чинності.

05.08.2018 року, на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 12.07.2018 року № 2509-VIII, статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Зазначені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» внесені у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд».

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя», який набрав чинності 5 січня 2017 року, пункт 34 розділу XII Закону № 1402-VIII доповнено абзацом четвертим про збереження для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Верховний суд, Вища рада правосуддя, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Рада суддів України, Державна судова адміністрація України, Національна школа суддів України, враховуючи внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висловили свою думку у спільному листі від 05.11.2018 р. №41783/0/9-18/2664/0/2-18/01-6757/18/9рс-1112/18/1-22433/18/02/3878 «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді», відповідно до якого до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тобто застосовуються вимоги, що діяли на момент такого призначення (обрання).

Частиною 3 ст.141 Закону № 2453-VI (в редакції, Закону №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 09.11.2018 року у справі №559/443/17, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийняті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, стаж роботи судді визначений відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зберігається та не підлягає зменшенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у справі судді Романова О.В. не може бути застосована норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, яка набрала чинності після виходу позивача у відставку, тобто норма ч. 2 ст. 137 Закону №1402, у зв`язку з тим, що законі не містить вказівки на зворотну дію закону у часі.

Позивач, не є ані працюючим суддею, ані суддею, що звільнений із займаної посади після набрання чинності Законом України від 12.07.2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у зв`язку з чим колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на матеріальне забезпечення у зв`язку з виходом судді у відставку, позивачем реалізовано, йому призначено та виплачується щомісячне грошове утримання відповідно до законодавства, чинного на момент виходу у відставку, а наступні зміни в законі щодо порядку та умов матеріального забезпечення не є підставою для перерахунку призначеного грошового утримання, якщо на це прямо не вказав у законі законодавець.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 серпня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Кузьменко Л.В.