Справа № 560/1306/19
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/1306/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

20 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року (рішення ухвалено суддю Салюком П.І. в м. Хмельницький, інформація стосовно виготовлення повного тексту рішення відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зі зниженням пенсійного віку на 8 років, з дати звернення за призначенням пенсії.

Мотивуючи підстави звернення до суду з даним позовом, позивач, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з числа громадян, які евакуйовані із зони відчуження, вважає протиправним висновок пенсійного органу про відсутність у неї прав на пільги, що стосуються пенсійного забезпечення та передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зокрема, позивач вважає, що нею було надано пенсійному органу всі необхідні документи для підтвердження факту власного проживання станом на 01 січня 1993 року в зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 роки.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що пенсійним органом при прийнятті оскаржуваного в межах даної справи рішення, безпідставно не враховано, те що єдиним та достатнім документом, який надає право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є виключно посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи", а різного роду довідки є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду 17.07.2019 року, відповідач заперечує доводи позивача, наведенні в апеляційній скарзі та просить залишити її без задоволення. Зокрема, в даному випадку пенсійний орган звертає увагу на те, що основним фактором, який вплинув на прийняття оскаржуваного в межах даної справи рішення є факт не надання позивачем довідки про період її проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, виданої органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи з числа громадян, які евакуйовані із зони відчуження, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданого 03 лютого 2011 року Хмельницькою обласною державною адміністрацію.

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій області, 21.03.2002 року, дата народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В грудні 2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом за вих. №783/03 від 10.01.2019 року відповідач в призначені пенсії відмовив з підстав відсутності підтверджуючих доказів проживання позивача станом на 01 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення 2 роки.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 2) без довідки, що підтверджує проживання або роботу на забрудненій території, не є достатньою підставою для визначення права на призначення пенсії за зменшенням віку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку даним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до норм ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають чи постійно проживали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років два роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше п`яти років.

Згідно пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до частини третьої статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З огляду на вищезазначені норми Закону, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Слід зазначити, що стаття 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пов`язує право особи на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку з фактом постійного проживання або роботи на відповідній забрудненій території.

Наявність у позивача статусу громадянки, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році 2 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 03 лютого 2011 року Хмельницькою обласною державною адміністрацію, є чинним.

Пунктом 29 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач, із заявою про призначення пенсії надала пенсійному органу копію посвідчення громадянки, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році та довідку, видану виконкомом Новозибковської міської ради Брянської області від 18 листопада 1991 року № 2100 на ім`я її колишнього чоловіка про проживання разом з сім`єю з 30 листопада 1981 року по 24 червня 1988 року у м. Новозибково Брянської області, яка відноситься до зони відселення. При цьому, довідку про період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) саме на ім`я ОСОБА_1 надано не було.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів в підтвердження факту проживання позивача станом на 01 січня 1993 року в зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 роки.

До того ж, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 позивачка у період з 11 квітня 1983 року по 05 листопада 1987 року працювала в м. Новозибково Брянської області та була звільнена за власним бажанням у зв`язку із зміною місця проживання, а вже з 31 березня 1988 року позивачка прийнята на роботу в Хмельницьку житлово-експлуатаційну контору № 1.

Таким чином, вказані записи трудової книжки свідчать про те, що з 31 березня 1988 року ОСОБА_1 змінила місце проживання з м. Новозибково, Брянської області, на м. Хмельницький, Хмельницької області, і фактично станом на 01 січня 1993 року не проживала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 роки, оскільки ще з 05 листопада 1987 року була звільнена за власним бажанням, у зв`язку із зміною місця проживання, з заводу "Індуктор", що знаходився в м. Новозибково Брянської області.

Колегія суддів заперечує можливість праці позивача в м. Хмельницький, Хмельницької області та проживання в м. Новозибково, Брянської області, та погоджується з висновком суду першої інстанції про сумнівність наданої позивачем довідки, виданої на ім`я її колишнього чоловіка, як і самого проживання позивача в зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 роки.

В розрізі встановлених обставин, суд апеляційної інстанції звертає увагу на відсутність належно встановленого факту (довідка на ім`я позивача, судове рішення, тощо), що має юридичне значення, а саме постійного місця проживання на території зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Враховуючи, що належними доказами не підтверджено факт проживання позивача станом на 01 січня 1993 року в зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 роки, пенсійний орган, на думку апеляційного суду, правомірно відмовив у призначенні пільгової пенсії, оскільки наявність посвідчення без довідки, що підтверджує проживання або роботу на забрудненій території не є достатньою підставою для визначення права на призначення пенсії за зменшенням віку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 липня 2018 року у справі № 129/3151/16-а.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 20 серпня 2019 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.