Справа № 200/14355/18-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2019 р. Справа№200/14355/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Череповського Є.В., при секретарі Ветровій О.В., за участю представника Відповідача Мізерної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу № ДЦ388/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.07.2018 року, № ДЦ388/545/АВ/П/ІП-ФС від 16.07.2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці в Донецькій області (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу № ДЦ388/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.07.2018 року, № ДЦ388/545/АВ/П/ІП-ФС від 16.07.2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив наступне.

Інспекційне відвідування, за наслідком якого прийнято оскаржувані постанови, проведено безпідставно. Копію наказу на проведення інспекційного відвідування Позивач не отримувала, з ним не ознайомлена. Обставини, викладені в Акті інспекційного відвідування, щодо допущення працівників до роботи без укладання трудових договорів, не відповідають дійсності. Про дату розгляду справи її не було повідомлено, чим обмжено її право на участь в процесі прийняття рішення суб`єктом владних повноважень. Крім того, Позивач зауважив на тому, що Відповідач діяв поза межами своїх повноважень, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на проведення перевірок у сфері господарської діяльності органами державного контролю у період та на території проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року задоволено заяву Позивача про застосування заходів забезпечення позову.

Строк підготовчого провадження у справі продовжувався ухвалами від 20 лютого 2019 року та від 26 березня 2019 року.

Підготовче провадження закрито 30 травня 2019 року, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року справу прийнято до провадження судді Череповського Є.В., в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Толстолуцької М.М., призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 23 січня 2019 року Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що під час проведення інспекційного відвідування Позивача на підставі інформації СУ ГУ Нацполіції в Донецькій області встановлено наявність між Позивачем та ОСОБА_2 трудових відносин, отже до Позивача правомірно застосовано штрафи. Інспекційне відвідування проведено правомірно, а мораторій на проведення позапланових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, встановлений ст. 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728, не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) Держпраці та її територіальними органами. Крім того, зазначає, що твердження Позивача щодо відсутності можливості у Позивача бути присутньою під час проведення інспекційного відвідування спростовуються матеріалами справи.

Позивач та його представник в сдуове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимоги заперечив.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є фізичною особою - підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює діяльність згідно: Код КВЕД 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На підставі Наказу ГУ Держпраці у Донецькій області № 640 від 11.06.2018 року та направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єктів господарювання № 406/04-1/15-14-12 від 11.06.2018 року, посадовими особами ГУ Держпраці у Донецькій області здійснено інспекційне відвідування об`єкта, де здійснює господарську діяльність Позивач (а.с. 54).

12.06.2018 року складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДЦ388/545/НД/АВ, у зв`язку з ненаданням завірених об`єктом відвідування копій трудових договорів, відомостей нарахування з/п, табелів обліку робочого часу, повідомлення центрального органу про прийняття на роботу працівників; відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (а.с. 58-60).

Також, 12.06.2018 року складено Вимогу про надання документів № ДЦ388/545/ПД (а.с. 56-57).

Позивачем на виконання Вимоги надано Відповідачу витребувані документи, що відображено в Акті інспекційного відвідування.

21.06.2018 року Відповідачем складено Акт інспекційного відвідування № ДЦ388/545/АВ (а.с. 61-83) та припис про усунення виявлених порушень № ДЦ388/545/АВ/П (а.с. 84-85).

16.07.2018 року начальником Головного управління Держпраці в Донецькій області прийнято постанову № ДЦ 388/545/АВ/П/ІП-ФС про накладення штрафу у сумі 3723 грн. за порушення ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (а.с. 9), та постанову № ДЦ388/545/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у сумі 111690 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 та ст. 253 КЗпП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України Про охорону праці від 14.10.1992 року № 2694-XII, державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до вимог частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до абзацу першого пункту 7 вказаного Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з абзацами 1 та 3 пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року № 8, Головне управління Держпраці у Донецькій області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 15 пункту 4 вказаного Положення та підпунктом 15 пункту 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340, передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) зокрема за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення.

Відповідно до статті 1 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, що визначено п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі Порядок № 295).

Згідно з підпунктами третім та четвертим п. 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

Підставою проведення спірного інспекційного відвідування стало рішення органу контролю, оформлене наказом від 11.06.2018 року № 640, згідно пояснень Відповідача, за повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

На підставі направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання № 406/04-1/15-14-12 від 11.06.2018 року, 12.06.2018 року посадовими особами ГУ Держпраці у Донецькій області здійснено інспекційне відвідування місця, де здійснює господарську діяльність Позивач.

Відповідно до пункту 18 Порядку №295, у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акту про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

На виконання п. 18 Порядку №295, у зв`язку із відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, Відповідачем складено акт № ДЦ388/545/НД/АВ від 12.06.2018 р. про неможливість проведення інспекційного відвідування та письмова вимога про надання документів № ДЦ388/545/ПД від 12.06.2018 р.

Тобто, при здійсненні інспекційного відвідування відповідач діяв у межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні Відповідачем інспекційного відвідування Позивача встановлено порушення Позивачем вимог законодавства про працю - ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», а саме: не забезпечено достовірний облік витрат на оплату праці у встановленому порядку; ч. 1 ст. 21, ч.1, ч.3 ст. 24 та ст. 253 КЗпП, а саме: ОСОБА_2 виконувала роботи на умовах, що регулюються Кодексом законів про працю України. Водночас при наявності трудових відносин з ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 не уклала трудовий договір. ОСОБА_2 була допущена до роботи без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першою статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Суд зауважує, що вказаним пунктом передбачено можливість накладення штрафу на підставі акту про порушення виявлене під час перевірки, а не під час інспекційного відвідування. Так, за приписами Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295, інспекційне відвідування є формою державного контролю за додержанням законодавства про працю, а перевірка формою державного нагляду.

Стосовно суті викладених у акті порушень, суд зазначає, що аналіз змісту статті 265 КЗпП України та положень Порядку № 509, дозволяє дійти висновку про можливість накладення штрафу на суб`єкта господарювання саме за фактичний допуск працівника до виконання службових обов`язків без укладення трудового договору та лише за умови встановлення факту вчинення порушення вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпП України.

Стаття 21 КЗпП України, визначає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що факт допущення Позивачем до роботи ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виникнення між Позивачем та цими особами саме трудових відносин. Зокрема доказів підпорядкування вказаних осіб певному керівникові, контроль з його боку за їх роботою, дотримання особами правил трудового розпорядку чи будь-яких інших організаційних документів, отримання заробітної плати, надання особам певних гарантій, у вигляді, наприклад, щорічної оплачуваної відпустки, соціальних, навчальних відпусток; встановлення скороченого робочого часу для певних категорій працівників; зниження норм праці для осіб, що належать до певних категорій; надання гарантійних і компенсаційних виплат та інших соціально-трудових пільг тощо, що могло б свідчити про наявність між Позивачем та вказаними особами трудових відносин.

Крім того, суд зазначає, що факт виконання вказаними особами роботи не встановлено під час інспекційного відвідування, в акті інспекційного відвідування є лише посилання на матеріали, отримані від СУ ГУ Національної поліції в Донецькій області, однак до суду вказані матеріали надані не були.

На час проведення інспекційного відвідування аптека № 2 за адресою АДРЕСА_2 Пилипа АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 /18 у м. Маріуполь Донецької області, не працювала. Згідно довідки, виданої ОСОБА_2 12.12.2018 року, остання з 01.04.2009 року працювала медичною медсестрою палатною інфекційного відділення лікарні швидкої медичної допомоги м. Маріуполя.

Отже враховуючи зазначене, суд не вбачає порушень Позивачем вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1 та ч.3 ст. 24, ст. 253 КЗпП України.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Принцип «пропорційності», закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Таким чином, спірне рішення не відповідає критерію пропорційності, а саме штраф у сумі 111690 грн. є занадто великим відносно доходів Позивача та легітимної мети Держави.

Крім того, судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

За таких обставин, суд вважає, за необхідне застосувати рішення ЄСПЛ у справі «"Україна-Тюмень" проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine) від 22 листопада 2007 року, заява 22603/02, визначено, що відповідаючи інтересам суспільства, певна дія, вчинювана органами влади, все одно може порушувати права особи через її непропорційність.

Щодо диску із відеозаписом наданим Відповідачем, то суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частиною другою цієї статті передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Таким чином, суд долучає диск із відеозаписом до матеріалів справи, проте не бере його до уваги в якості доказу по справі.

Щодо порушень Позивачем вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», суд зазначає наступне.

Оскільки суд дійшов висновку, що факт допущення Позивачем до роботи ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин не підтверджується належними та допустимими доказами, в матеріалах справи відсутні докази виникнення між Позивачем та цією особою саме трудових відносин, а відтак Позивачем не було порушено приписів Кодексу законів про працю України, висновок посадових осіб Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо не забезпечення Позивачем достовірного обліку виконуваної ОСОБА_2 роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці останньої - є необґрунтованим.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, враховуючи принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу № ДЦ388/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.07.2018 року, № ДЦ388/545/АВ/П/ІП-ФС від 16.07.2018 року підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір розподілити у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи підприємця Цолан Світлани Хомівни ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці в Донецькій області (85302, Донецька обл., м. Покровськ, вул. Прокоф`єва, б. 82, ідентифікаційний код юридичної особи в ) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу № ДЦ388/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.07.2018 року, № ДЦ388/545/АВ/П/ІП-ФС від 16.07.2018 року задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Донецькій області про накладення штрафу № ДЦ388/545/АВ/П/ТД-ФС від 16.07.2018 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Донецькій області про накладення штрафу № ДЦ388/545/АВ/П/ІП-ФС від 16.07.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці в Донецькій області на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 Хомівни судовий збір у розмірі 1154 (одна тисяча сто п`ятдесят чотири) грн. 13 коп.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 23 серпня 2019 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський