Справа № 260/992/19
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Ужгород№ 260/992/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Олійник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про зобов`язання зробити перерахунок та виплату щорічної до 5 травня разової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (далі - відповідач, ДПСЗН) про зобов`язання зробити перерахунок та виплату щорічної до 5 травня разової грошової допомоги, згідно вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач, являється ветераном війни - інвалідом війни ІІІ групи - учасником бойових дій, звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати належної йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком згідно вимог ст. ст. 12-16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Відповідно до листа Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради від 25.06.2019 року № 34.08-05/2402 ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку, мотивуючи вимогами Постанови КМУ від 20.03.2019 року № 237 "Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань". Дану відмову позивач вважає безпідставною та необгрунтованою, оскільки, відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, яку Законом України № 107-VІ від 28.12.2007 року викладено у новій редакції.

Департаментом праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради подано до суду відзив на позовну заяву № 34.08-05/2820 від 25.07.2019 року, відповідно до змісту якого, проти задоволення позову заперечив з мотивів його необґрунтованості. Так, зокрема, зазначив, що Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VІІІ надано повноваження Кабінету Міністрів України щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановленого Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказана норма є чинною та неконституційною не визнавалась. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 року №170 встановлено, що розмір грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", у 2019 році учасникам бойових дій складає 1295,00 гривень. Позивачу було здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі 2950 грн., а тому дії відповідача були правомірними, а позовні вимоги є безпідставні.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ветераном війни - учасником бойових дій та інвалідом війни ІІІ групи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 21.07.2017 року (а.с. 11).

20.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради із заявою, в якій, відповідно до ст. ст. 12 - 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", просив провести перерахунок та виплату разової щорічної допомоги до 05 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Листом від 25.06.2019 року № 34.08-05/2402 ДПСЗН повідомило позивача, що щорічна разова грошова допомоги до 05 травня за 2019 рік була виплачена у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 р. № 170 (а.с. 10).

Вважаючи, що сума разової грошової допомоги до 05 травня виплачена йому у меншому, ніж передбачено нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" розмірі, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них регулює Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 року (далі - Закон).

Нормами зазначеного законодавчого акту передбачені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту. Так, зокрема, відповідно до ст. 12 Закону, учасникам бойових дій, в тому числі, щорічно до 05 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Зазначені положення узгоджуються з нормами Конституції України.

Так, зокрема, ч. 2 ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

П. 3 ст. 116 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України забезпечує проведення, зокрема, політики у сфері соціального захисту.

Судом встановлено, що позивачу як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни була виплачена разова грошова допомога у розмірі 2950,00 гривень, що підтверджується наданими відповідачем доказами, а саме: копією списку пенсіонерів на виплату щорічної грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертв нацистських переслідувань", платіжним дорученням № 28 від 15.04.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VIII, який набрав чинності 01.01.2015 року, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України" доповнено пунктом 26, яким передбачено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, із набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої статтею 12 Закону.

Наведені положення не визнані Конституційним Судом України неконституційними, є чинними, а отже підлягають застосуванню при визначенні суми допомоги до 05 травня.

Більше того, Конституційний Суд України у Рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 170 від 14.03.2018 року. Пп. 1 п. 1 вказаної постанови встановлено, що у 2019 році разова грошова допомога до 5 травня, передбачена Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", зокрема, для учасників бойових дій складає 1295,00 гривень.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норма, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що розмір разової грошової допомоги до 5 травня у сумі 1295,00 грн. встановлений уповноваженим на те органом у порядку, встановленому законом.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.08.2018 року у справі № 580/1486/17, від 23.10.2018 року у справі № 587/54/17 та від 31.10.2018 року у справі № 569/2811/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищезазначеного, суд відхиляє посилання позивача на те, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій необхідно застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України № 170 від 14.03.2018 року, а ч. 5 ст. 12 Закону, яка, в силу рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 з 22.05.2008 року визнана неконституційною.

Окрім того суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також, Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 року №3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Суд також зауважує, що право встановлювати законодавчі обмеження щодо розміру соціальних виплат узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.06.2014 року у справі "Великода проти України", в якому суд, розглянувши скаргу, зазначив, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

Окрім того, в ухвалі від 03.06.2014 року (справа "Серебрянський проти України") Європейський суд з прав людини також зазначив, що вимога заявника щодо виплати разової щорічної допомоги до Дня перемоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком не становила "законні сподівання" у значені практики ЄСПЛ з цього питання. Національний суд розглянув твердження заявника та навів підстави свого рішення, яке не може вважатися свавільним або необґрунтованим. Дійсно, закони України про державний бюджет на 2007 та 2008 роки вплинули на заявника, але національний суд, посилаючись на відсутність зворотної дії рішень Конституційного Суду України, чітко постановив, що заявник отримав виплату, на яку він мав право відповідно до національного законодавства станом на момент, коли вона мала виплачуватися.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно норм ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з наведеним, враховуючи те, разову грошову допомогу до 5 травня за 2019 рік нараховано та виплачено позивачу у розмірі 2950,00 грн. відповідно до положень розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України № 170 від 14.03.2018 року, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 78, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, буд. 24, код 03192997) про зобов`язання зробити перерахунок та виплату щорічної до 5 травня разової грошової допомоги - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті