Справа № 520/6098/19
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 серпня 2019 р. № 520/6098/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (просп. Гагаріна, буд. 1, 3 поверх,м. Харків,61001, ) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (код ЕДРПОУ - 41433726, адреса - 61001, Харківська область, місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 1.) щодо невиплати Позивачу страхових виплат за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року.

- визнати протиправною та скасувати Постанову Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 02 лютого 2018 року № 2051/18497/6727/37 "Про припинення щомісячної страхової виплати", яка винесена щодо Позивача.

- зобов`язати Харківське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (код ЕДРПОУ - 41433726, адреса - 61001, Харківська область, місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 1.) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий код - НОМЕР_2 страхові виплати за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року.

- відповідно до статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України звернути рішення суду до негайного виконання.

- зобов`язати Харківське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (код ЕДРПОУ - 41433726, адреса - 61001, Харківська область, місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 1.) подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

- стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачений судовий збір у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) та спричинену матеріальну шкоду у розмірі 2000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно припинено страхові виплати у зв`язку з непідтвердженням фактичного місця проживання.

Відповідач надав до суду відзив, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що виплату спірної допомоги позивачу припинено на підставі та в межах повноважень, наданих законом, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим 12 грудня 1996 року Шахтарським МВ УМВС України в Донецькій області та має право на одержання страхових виплат згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ (далі по тексту - Закон № 1105) у зв`язку з настанням страхового випадку - трудове каліцтво. Відповідною довідкою МСЕК серія ДОН-05 № 140738 від 29 листопада 2006 року підтверджується третя група інвалідності (без встановлення строку). Довідкою серія ДОН-05 № 066084 від 29 листопада 2006 року підтверджується ступінь втрати професійної працездатності - 40 % з 29 листопада 2006 року (без встановлення строку). (Копія паспорту наведена у Додатку № 1, копії довідок наведені у Додатку N3 2).

Позивач був вимушений покинути місце свого проживання через проведення бойових дій та антитерористичної операції і переїхати до Московського району міста Харкова, де став на облік та отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. На даний час позивач перебуває на обліку в Харківському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі по тексту- Відповідач, Фонд). ( Копія поточної Довідки внутрішньо переміщеної особи від 29 серпня 2018 року N° наведена у Додатку № 3).

Протоколом від 31 січня 2018 року № 70 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова зазначено, що фактичне місце мешкання Позивача не було підтверджено.

На підставі Протоколу № 74 від 28 лютого 2018 року вищевказаної коміссії, скасовано Довідку про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи від 14 травня 2015 року № . На підставі вищевказаних документів Фондом була винесена Постанова від 02 лютого 2018 року № 2051/18497/6727/37 "Про припинення щомісячної страхової виплати" (далі по тексту - Постанова від 02 лютого 2018 року), якою виплати Позивачу були припинені з 01 лютого 2018 року.

Відтак, 01 лютого 2018 року Фондом припинено виплату страхових виплат, у зв`язку із скасуванням дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Припинення страхових виплат Позивачу, оформлене постановою відділення від 02.02.2018 №2051/18497/6727/37 відбулось з 01.02.2018.

29 серпня 2018 року позивач звернувся до відділення з заявою про поновлення страхових виплат та надав нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі за текстом - ВПО) від 29.08.2018 № .

На підставі Постанови Відповідача від 03 жовтня 2018 року № 2051/18497/6727/38 щомісячні виплати були продовжені з 01 серпня 2018 року.

Відповідач у листах на адресу представника позивача зазначив, що страхові виплати за минулий період (з 1 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року) будуть сплачені після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку. Аналогічна відповідь надійшла від Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області у листі від 05 березня 2019 року № 03.01-10-497.

Позивач вважає, що Постанова від 02 лютого 2018 року і бездіяльність Відповідача щодо не виплати страхових виплат за минулий період (з 1 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року) є незаконними і такими, що порушують права Позивача. Тому порушені права Позивача потребують судового захисту.

Нарахування та проведення страхових виплат урегульовано у декількох нормативних актах:

1) статті 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення;

2) статті 173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), відповідно до якої шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку;

3) Законі України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIIIта має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»

Відповідно до ч. 1,5-6 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, відповідно до статті 7 Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

01 жовтня 2014 року КМУ прийняв постанову № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою (у редакції постанови КМУ від 08 липня 2015 року № 471) установлено: особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення АТО або зони надзвичайної ситуації, мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду відповідно до пункту 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів. Матеріальне забезпечення виплачується застрахованим особам в установленому порядку через банки.

Крім того, 05 листопада 2014 року КМУ прийнято постанову № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно з якою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановами КМУ від 12 грудня 2014 року № 715, від 12 серпня 2015 року № 615, від 26 серпня 2015 року № 636, від 30 вересня 2015 року № 788) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Стосовно посилань позивача на неможливість застосування п. 6 ч. 1 ст. 46 вказаного Закону, суд зазначає, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст .21 КЗпП України від 9 липня 1998 р. № 12-рп/98 було дано офіційне тлумачення терміну «закодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Тобто Конституційний Суд України фактично став на позицію тлумачення поняття «законодавство» у широкому значенні.

При цьому, з вказаного рішення вбачається, що термін "закон", на відміну від терміну "Законодавство" є більш вузьким, а отже не може трактуватися так само, як термін "Законодавство", а отже в такому випадку мається на увазі саме Закони України, прийняті Верховною Радою України.

Відтак, п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону допускає визначення інших підстав для припинення виплат в тому числі підзаконними нормативно-правовими актами України, з огляду на що, посилання позивача на те, що такі підстави визначаються виключно законом спростовуються нормами чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу припинено виплату на підставі відсутності за місцем фактичного проживання позивача.

Вказана підстава передбачена п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365, відповідно до якої соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі, зокрема, встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Вказана Постанова станом на час винесення постанови про припинення виплати була чинною та не була скасована у встановленому законом порядку, а відтак підлягала виконанню на всій території України.

Позивачем не оспорюється факт встановлення компетентними органами його відсутності за фактичним місцем проживання, жодних доводів та доказів в обґрунтування чи спростування вказаного факту позивачем не наведено.

Позивач обґрунтовує свої вимоги виключно відсутністю у законі такої підстави для припинення як відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Проте вказані доводи спростовуються нормами ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Суд не бере до уваги посилання відповідача на факт скасування довідки внутрішньо переміщеної особи позивача, оскільки даний факт не був підставою припинення страхових виплат, та не може обґрунтовувати правомірність рішення, винесеного з інших підстав.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Обставини, на які посилається відповідач у відзиві щодо скасування довідки внутрішньо переміщеної особи не були підставою відмови у винесенні рішення, за таких обставин не можуть братися до уваги судом підчас оцінки правомірності рішення, прийнятого з інших підстав

Проте, суд вважає доведеним факт правомірності винесення постанови про припинення страхових виплат, та вважає його таким, що винесено на підставі та у межах повноважень, визначених законом, зокрема п. 6 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365, чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Стосовно обов`язку виплатити позивачу страхові виплати за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року, суд зазначає, що відповідач у листі від 20.02.2019 року зазначив, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (п. 15 ПКМУ від 08.06.2016 року № 365).

Вирішуючи питання протиправності бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу страхових виплат за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року, суд зазначає наступне.

Відтак, повноваження на встановлення умов виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період делеговано Кабінету Міністрів України. Проте, на час звернення позивача до Фонду із заявою, Кабінетом Міністрів України умов та порядку виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період визначено не було.

Проте, відповідач не може перебирати на себе повноваження Кабінету Міністрів України, яким не вчинені відповідні дії, а саме, не визначені умови та порядок виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року справі №554/10889/16-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 711/6019/16-а), від 02 березня 2018 року у справах № 264/1617/17, № 761/21804/17, від 14 березня 2018 року у справі № 713/793/16 (К/9901/12389/18), від 15 березня 2018 року у справі № 372/2316/17 (К/9901/2953/17), від 11 квітня 2018 року у справі № 766/13021/16-а (К/9901/22165/18) та у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 296/4740/16-а (К/9901/32291/18).

Стосовно наявності права позивача та обов`язку відповідача нарахувати та виплатити позивачу суми страхових виплат за спірний період, суд зазначає, що відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Наведені норми законодавства визначають позивача права на отримання ним соціальних виплат як внутрішньо переміщеною особою за минулий період, проте на умовах окремого порядку.

Відповідно до ст. 17 -18 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 32 Конвенції питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду з прав людини, який діє відповідно до Конвенції. Таким чином, рішення Європейського суду з прав людини є невідємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення, про що неодноразово наголошував Суд в своїх рішеннях.

З зазначеного приводу, суд враховує позиції, викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 24.04.2015 за заявою N 38667/06 у справі "Будченко проти України" наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39). Суд нагадує, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х) (п. 36).

В рішенні від "Клаус і Бронёвскі проти Грузії" Європейський суд з прав людини зазначив, що "Суд зазначає, що в цій справі саме відсутність прийняття необхідних текстів законів для визначення розміру та порядку виплати компенсацій моральної шкоди перешкоджає ефективному здійсненню права, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1. Таким чином, спірне положення відноситься до першої фрази першого п.а ст . 1 Протоколу № 1, яка, в цілому, визначає принцип поваги права власності ( ОСОБА_2 (Broniowski), вищезгадане рішення, § 136) (п. 71).

У будь-якому випадку, навіть припускаючи, що в цій справі бездіяльність держави, що виступає як втручання або невтручання (Бронёвскі (Broniowski), вищезгадане, § 146), переслідувало законну мету, ніщо не дозволяє Суду зробити висновок, що справедливу рівновагу було дотримано між конкуруючими інтересами індивідуумів і суспільства в цілому. Особливо, Суд не бачить причин, за якими державі не вдалося протягом 11 років зробити найменші кроки до початку процесу прийняття закону, згаданого в статті 9 in fine Закону від 11 грудня 1997 року... Держава сама не надає ніяких переконливих і мотивованих аргументів, щоб пояснити таку тотальну пасивність. Однак, коли існує питання суспільної користі, влада повинна діяти своєчасно, правильно і пов`язано (Бронёвскі (Broniowski), вищезгадане рішення, § 151; mutatis mutandis, Бейелера (Beyeler) проти Італії [GC], N 33202/96, §§ 110 in fine і 120 in fine, ECHR 2000 I). Таким чином, на думку Суду, як тільки грузинська держава зробила моральний і фінансовий вибір на користь своїх громадян, переслідуваних радянським режимом, грузинській державі належало, щонайменше, з моменту вступу в силу Протоколу № 1 щодо Грузії, провести аналіз і роботу для того, щоб заявник не перебували в стані невідомості протягом невизначеного періоду часу, проти чого у них немає ефективного внутрішнього механізму...Суд доходить висновку, що багаторічна, тотальна бездіяльність, заважає заявникам ефективно скористатися упродовж розумного строку правом на компенсацію моральної шкоди, накладає невідповідне і надмірно важкий тягар на заявників, яке не може бути виправдане передбачуваним законним загальнозначущим інтересом , про який заявляє влада (див. п. 74 вище). Отже, має місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 (п. 76-77)."

Відтак, з урахуванням наявності такого права позивача суд дійшов висновку про наявність кореспондуючого обов`язку відповідача нарахувати позивачу суми страхових виплат та здійснити їх виплату після набрання чинності відповідною Постановою КМУ, якою буде визначено умови та порядок виплати соціальних виплат, які не виплачені за минулий період. Наявність права позивача та відповідного обов`язку відповідача не заперечується відповідачем в тому числі у відповіді Фонду соціального страхування, в якій2 відповідач зазначив, що страхові виплати за минулий період (з 1 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року) будуть сплачені після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку.

Проте, станом на дату звернення позивача з адміністративним позовом такого порядку Кабінетом Міністрів України не затверджено. Підстав вважати, що відповідачем після прийняття відповідної Постанови Уряду щодо умов та порядку виплати внутрішньо переміщеним особам соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, не буде нараховано та виплачено суми страхових виплат за минулий період, а саме за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року, в суду не має, позивачем не доведено.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено права позивача, з огляду на що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 241-247, 255, 257, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.