Справа № 826/11959/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 серпня 2019 року № 826/11959/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі відповідач/ ДПІ у Печерському району ГУ ДФС у м. Києві) в якій просить суд:

-визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 06 червня 2016 року №102-1305.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2016 року адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 06 червня 2016 року №102-1305.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.10.2016 року скасовано, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12.06.2018 р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2019 року скасовано, справу № 826/11959/16 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року виходив з того, що обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача. Таку інформацію матеріали справи не містять, а тому впевнитись у наявності підстав у податкового органу для прийняття податкового повідомлення-рішення неможливо.

Відповідно до ч.5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний адміністративний позов 06.08.2018 року передано судді Васильченко І.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2018 року справу прийнято до провадження та ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.09.2018 року суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що належний позивачу автомобіль не може бути об'єктом оподаткування за 2016 рік відповідно до вимог підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, з огляду на те, що не відповідає обовязковому критерію щодо середньо ринкової вартості автомобіля, зазначеному в ст. 267 ПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень контролюючого органу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Land Rover, модель Range Rover Sport, з об'ємом двигуна 2995 куб. см., 2014 року випуску, дата реєстрації транспортного засобу - 20 березня 2014 року.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 06.06.2016 р. № 102-1305 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято у звязку із тим, що позивач є власником транспортного засобу, який є обєктом оподаткування у 2016 році відповідно до підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2019 року, зобовязано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України надати суду інформацію щодо розрахунку середньоринкової вартості транспортного засобу, що стала підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Листом-відповіддю від 04.03.2019р. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомило, що вартість автомобіля вказаного в ухвалах становить 1 279 437,68 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

01 січня 2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України введено новий транспортний податок.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Як встановлено судом, місцеві податки і збори у місті Києві встановлені рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629. З метою приведення вказаного рішення у відповідність із вимогами підпункту 267.2.1 пункту 267.2статті 267 Податкового кодексу України Київська міська рада прийняла рішення від 11 лютого 2016 року № 103/103, яким внесла зміни у тому числі до пункту 2 Положення про транспортний податок, яким визнаний об'єкт оподаткування транспортним податком. Відповідно до пункту 2 Положення про транспортний податок, затвердженого рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 у редакції, що діє з 19 лютого 2016 року, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексуіз застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Водночас, 24 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, що набрав чинності 01 січня 2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об'єкту оподаткування транспорним податком.

Так, згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 24 грудня 2015 року № 909-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Отже, у 2016 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України Про державний бюджет України на 2016 рік). Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року складали 1 033 500,00 гривень.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500,00 гривень та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66, відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку N 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср= Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100),де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4Порядку № 403).

Згідно пункту 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу власником транспортного засобу марки Land Rover, модель Range Rover Sport, з об'ємом двигуна 2995 куб. см., 2014 року випуску.

Відповідно до листа №3805-05/44618-06 від 12.10.2018 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у відповідь на запит контролюючого органу щодо визначення середньоринкової вартості автомобіля позивача зазначає наступне:

« Відповідно до інформації середньоринкова вартість легкового автомобіля Land Rover, Range Rover Sport з обємом циліндрів двигуна 3,0 літра, бензин, автоматичною коробкою переключення передач до 5 років експлуатації становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року.

Через відсутність у листі Головного управління ДФС у м. Києві даних про фактичний пробіг автомобіля надати конкретну інформацію щодо його середньоринкової вартості не має можливості.

Розрахована за допомогою калькулятора середньоринкова вартість зазначеного автомобіля з урахуванням нормативного середньорічного пробігу 27 тис. кілометрів (додаток 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403) становила 1 242 172,50 гривень (з ПДВ).»

В ході розгляду справу представником позивача було надано додаткові пояснення із зазначенням уточнюючої інформації для розрахунку середньоринової вартості автомобіля, а саме зазначено, що пробіг автомобіля позивача становив понад 42 000 кілометрів.

Відповідно до пояснень від 04.03.2019 року Міністерства економічного розвитку і торгівлі України було зазначено, що розрахована у 2016 році згідно Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, середньоринкова вартість легкового автомобіля Land Rover, Range Rover Sport з обємом циліндрів двигуна 3,0 літра, бензин, автоматичною коробкою переключення передач, 2014 року випуску та пробігом 42 000 км. становила 1 279 437,68 гривень (з ПДВ). До вказаних пояснень долучено копію розрахунку.

За таких підстав, на думку суду, твердження відповідача про те, що вартість належного позивачу легкового автомобіля становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік, є обґрунтованими та підтверджуються належними доказами, а тому визначення позичу суми грошового зобовязання з транспортного податку відповідає нормам Податкового кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242, 243, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко