Справа № 440/2048/19
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2048/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безеги А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Прокопчука О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 травня 2019 року № та № .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на порушення процедури та порядку проведення перевірки, а також винесення спірних податкових повідомлень-рішень. При цьому, проти факту отримання в 2015 році доходу у формі додаткового блага в розмірі 1336554,67 грн. від ПАТ "Укрсиббанк" позивач не заперечує. Так само позивач визнає, що в своїй податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік сума вищевказаного доходу ним не відображена, податкові зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб та з військового податку до бюджету не сплачені.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року позовну заяву залишено без руху через невідповідність останньої вимогам статей 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

05 липня 2019 року судом отримано відзив, у якому відповідач спростовує доводи позовної заяви та наполягає на обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень /а.с. 36-39/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 з питань правильності та повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт № 179/16-31-13-05-11/ від 02 травня 2019 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення платником вимог:

пункту 163.1 статті 163 підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся (за звітний 2015 рік), на суму 93076,69 грн. (не задекларована сума доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, 468428,47 грн.);

підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з військового збору за період, що перевірявся (за звітний 2015 рік), на суму 7026,43 грн. /а.с. 17-24/.

На підставі акта перевірки № 179/16-31-13-05-11/ від 02 травня 2019 року відповідачем 23 травня 2019 року винесені податкові повідомлення-рішення:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування", на 116345,86 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - на 93076,69 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 23269,17 грн. /а.с. 13/.

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "військовий збір" на 8783,04 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 7026,43 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1756,61 грн. /а.с. 12/.

Позивач не погодився із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 травня 2019 року № та № , суд виходить з такого.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Абзацами першим, четвертим, шостим підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Статтею 78 Податкового кодексу України врегульовано порядок проведення документальних позапланових перевірок.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пунктами 79.2, 79.3 статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Аналіз вищевикладеного дає підстави стверджувати, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте, участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків.

Отже, з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Судом встановлено, що наказом відповідача від 18 березня 2019 року № 794 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 " наказано провести перевірку позивача з питань правильності та повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року терміном 5 робочих днів з 16 квітня 2019 /а.с. 14/.

Копію зазначеного наказу направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 19 березня 2019 року (трек-номер 733 /а.с. 47/.

Позивач зазначив, що поштове відправлення фактично було йому вручене вже після завершення перевірки 23 квітня 2019 року, а тому стверджує, що відповідачем порушено процедуру повідомлення позивача про призначення та початок проведення перевірки.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, що відповідно до актуальних на день початку проведення перевірки відомостей сайту Укрпошти станом на 03 квітня 2019 року поштове відправлення за трек-номером 733 не вручене під час доставки: інші причини /а.с. 16/.

Надаючи правову оцінку доводам позивача щодо порушення контролюючим органом процедури повідомлення платника про призначення та початок проведення перевірки, суд виходить з такого.

Положеннями пунктів 42.1-42.2 статті 42 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент направлення позивачу наказу) передбачено, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктом 42.4 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Судом встановлено, що станом на дату початку перевірки на офіційному сайті ПАТ "Укрпошта" містилась датована 03 квітня 2019 року інформація щодо поштового відправлення за трек-номером 733: відправлення не вручене під час доставки: інші причини /а.с. 16/.

Відтак, копія наказу про призначення перевірки від 18 березня 2019 року № 794 вважається врученим позивачу 03 квітня 2019 року.

Відхиляючи доводи позивача про те, що відповідач перевищив свої повноваження, вийшовши за межі періоду проведення перевірки, суд виходить з такого.

Судом встановлено та не спростовано позивачем, що в період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року ОСОБА_2 отримав дохід в розмірі 468428,47 грн., який є об`єктом оподаткування, відповідно до вимог пункту 177.2. статті 177 Податкового кодексу України та виник у періоді, охопленому перевіркою.

Відповідно до вимог пункту 49.2. статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

За викладених обставин, позивач правомірно визначив період, який підлягав перевірці, - рік у якому виникли податкові зобов`язання, тобто 2015 рік.

З огляду на вищевикладене, судом не встановлено порушення контролюючим органом меж та процедури повідомлення позивача про призначення та початок проведення перевірки.

Спростовуючи посилання позивача про порушення відповідачем строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, суд виходив з такого.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Відповідно до підпункту "д" пункту 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України для громадян обов`язок щодо подання податкової декларації виникає при отриманні протягом звітного року доходу, зокрема, у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної зарплати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

За правилами підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації подаються за базовий звітний період, що дорівнює календарному року для платників податків на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

Згідно з підпунктом "в" пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормам Податкового кодексу України таке подання є обов`язковим.

Пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України передбачено, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначене нею в податковій декларації.

Аналіз викладеного дає підстави вважати, що контролюючим органом дотримано вимоги статті 102 Податкового кодексу України щодо проведення перевірки та нарахування спірних грошових зобов`язань у 1095-денний строк.

Слід також зауважити, що суд не визнає обґрунтованими твердження позивача про те, що податкові повідомлення-рішення відповідачем винесено з порушенням вимог статті 86 Податкового кодексу України.

Пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла станом на дату винесення спірних податкових повідомлень-рішень) передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Матеріалами справи підтверджено, що копію акта перевірки № 179/16-31-13-05-11/ від 02 травня 2019 року позивачу вручено засобами поштового зв`язку 07 травня 2019 року /а.с. 48 зворот/, а спірні податкові повідомлення-рішення № та № винесено 23 травня 2019 року, тобто з додержанням строку, передбаченого пунктом 86.6 статті 86 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку порушенням, встановленим у ході перевірки, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такий дохід: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

У повідомленні АТ "УкрСиббанк" від 25 березня 2015 року № 31-4/10, цього ж дня власноручно отриманого позивачем, зазначено наступне: Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - АТ "УкрСиббанк") нагадує, що на підставі Кредитного договору № 0 від 11 червня 2007 року станом на 25 березня 2015 року за ОСОБА_2 обліковується кредитна заборгованість у сумі 110068,68 дол. США, що складає 2563257,41 грн. за курсом НБУ станом на 25 березня 2015 року. АТ "УкрСиббанк", як кредитор, з метою виконання вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, повідомлено позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що АТ "УкрСиббанк" прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості та пені за рішенням суду, що станом на 25 березня 2015 року становить 81530,68 дол. США., а саме: суми основного боргу (кредиту) - 58681,03 дол. США, що складає 1366554,67 грн. за курсом НБУ станом на 25 березня 2015 року; суми процентів (кредиту) 22849,65 дол. США, що складає 532119,08 грн. за курсом НБУ станом на 25 березня 2015 року; пені за рішенням суду 27668,67 грн. Крім того, наголошено, що відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом ОСОБА_2 , отриманим як додаткове благо, що зумовлює виникнення у позивача обов`язку щодо самостійної сплатити податку на доходи фізичних осіб з такого доходу та відображення його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також щодо сплати військового збору відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України /а.с. 45/.

Отже, позивачу прощено заборгованість за кредитом в сумі 58681,03 грн.

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 179.7 цієї ж статті фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Таким чином, відповідно до положень Податкового кодексу України визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, у тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, тобто є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Виходячи з викладеного, суд зазначає, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, у тому числі і військового збору.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 802/1108/17-а (адміністративне провадження № К/9901/40016/18).

Отже, анульована у 2016 році основна сума кредитної заборгованості позивача за кредитним договором є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, а відповідно такий дохід підлягає включенню до річного оподаткованого доходу.

Разом із тим, судом встановлено, що позивач 08 лютого 2016 року подав контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік /а.с. 43-44/, однак суму отриманого доходу (додаткового блага у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом) у ній не відобразив, податкових зобов`язань не сплатив.

Розраховуючи оподатковуваний дохід позивача у формі анулювання (прощення) банком заборгованості за кредитом, суд виходить з того, що розмір прощеної заборгованості становить 58681,03 дол. США, що станом на 01 січня 2015 року за курсом НБУ /799,30 грн. за 100 доларів США/ складає 469037,47 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальну заробітну плату на 01 січня 2015 року установлено на рівні 1218,00 грн.

Таким чином, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума його боргу (кредиту), анульованого (прощеного) за самостійним рішенням кредитора, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розмірі, що перевищує у 2015 році - 609,00 грн.

Відтак, розрахунок суми оподаткованого доходу позивача у 2015 році складає 468428,47 грн. (469037,47 грн. - 609,00 грн. (50% однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного податкового року)).

Враховуючи вищевикладене, сума оподатковуваного доходу отриманого ОСОБА_2 у вигляді додаткового блага, яка включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу становить 468428,47 грн.; при цьому сума що не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не оподатковується як дохід отриманий у вигляді додаткового блага за результатами перевірки становить 897517,20 грн.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 Кодексу ставка податку у 2015 році становила 15% бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків, визначених у підпунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищувала десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Якщо база оподаткування в календарному місяці перевищувала десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовувалась ставка 20%.

Відтак податкове зобов`язання позивача податком на доходи фізичних осіб у 2015 році розраховується таким чином:

12180,00 грн. х 15% = 1827,00 грн.;

468428,47 грн. - 12180,00 грн. (десятикратний розмір мінімальної заробітної плати) = 456248, 47 грн.;

456248,47 грн. х 20% = 91249,69 грн.;

1827,00 грн. + 91249,69 грн. = 93076,69 грн. (сума податкового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік).

Крім того, підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, є об`єктом оподаткування військовим збором.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу.

Згідно з підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, сума зобов`язання позивача зі сплати військового збору складає 7026,43 грн. (468428,47 грн. х 15%).

За викладених обставин, суд погоджується з правомірністю визначення контролюючим органом податкових зобов`язань позивача з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік та розрахунком військового збору, а відтак, і з обґрунтованістю винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено відсутність правових підстав для скасування спірних рішень, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова