Справа № 640/19374/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Вівдиченко Т.Р., Епель О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокмант» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа - Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного територіального управління Державної фіскальної служби у м. Києві, про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рокмант» (далі - Позивач, ТОВ «Рокмант») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач-1, ДФС України), Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач-2, ГУ ДФС м. Києві), третя особа -Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного територіального управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - Третя особа, ДПІ у Печерському районі), про:

- визнання протиправним та скасування рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 01.08.2018 року №866909/39368999 про відмову у реєстрації податкової накладної від 30.11.2017 року №5 в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 3 515 066,00 грн., сума ПДВ 585 844,40 грн.;

- визнання протиправним та скасування рішення комісії ДФС України з питань розгляду скарг від 20.08.2018 року №25570/39368999/2 про залишення скарги ТОВ «Рокмант» на рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 01.08.2018 року №866909/39368999 про відмову у реєстрації податкової накладної від 30.11.2017 року №1 в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 3 515 066,00 грн., сума ПДВ 585 844,40 грн. без задоволення;

- визнання протиправною бездіяльності комісії ДФС України з питань розгляду скарг щодо незадоволення на користь ТОВ «Рокмант» скарги на рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 01.08.2018 року №866909/39368999 про відмову у реєстрації податкової накладної від 30.11.2017 року №5 в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 3 515 066,00 грн., сума ПДВ 585 844,40 грн.;

- зобов`язання ДФС України зареєструвати податкову накладну ТОВ «Рокмант» 30.11.2017 року №5 на суму 3 515 066,00 грн., сума ПДВ 585 844,40 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ГУ ДФС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 01.08.2018 року №866909/39368999;

- зобов`язано ДФС України зареєструвати податкову накладну від 30.11.2017 року №5, складену ТОВ «Рокмант», в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного подання - 13.12.2017 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2019 року вперше подану ГУ ДФС у м. Києві апеляційну скаргу повернуто Апелянту у зв`язку із ненаданням документу про сплату судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15.07.2019 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст.ст. 295, 296 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено встановлений ч. 1 ст. 295 КАС України процесуальний строк оскарження рішення суду першої інстанції, а викладені у клопотанні про поновлення строку причини поважними визнані не були. Крім того, всупереч вимог п. 2 ч. 5 ст. 296 КАС України до апеляційної скарги не було додано її копії відповідно до кількості учасників справи.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ГУ ДФС у м. Києві отримало 01.08.2019 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог даної ухвали Відповідачем-2 до суду 26.07.2019 року надіслано копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи, чим виконано вимоги ухвали суду в частині її невідповідності вимогам ст. 296 КАС України.

Крім того, Апелянтом 26.07.2019 року надіслано до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що причиною пропуску процесуального строку була неможливість забезпечити сплату судового збору вчасно у зв`язку із тривалістю процедури його сплати. Крім іншого, у клопотанні підкреслено, що ГУ ДФС у м. Києві вчинювалися всі необхідні дії, спрямовані на забезпечення сплати судового збору, а також Апелянт звертає увагу на проведення реорганізації районних Державних податкових інспекцій в якості перешкоди для своєчасного подання апеляційної скарги.

Надаючи оцінку викладеним у клопотанні доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 15.07.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, копію повного тексту оскаржуваного рішення було отримано Відповідачем-2 11.04.2019 року. Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з урахуванням вихідних днів було 13.05.2019 року. Проте, апеляційну скаргу подано до суду першої інстанції 10.07.2019 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

При цьому судом враховується, що вперше подану ГУ ДФС у м. Києві апеляційну скаргу було залишено без руху ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019 року у зв`язку з несплатою судового збору, копію якої отримано Відповідачем-2 31.05.2019 року. Вказаним судовим рішенням було надано контролюючому органу десятиденний строк для усунення недоліків.

У зв`язку з неподанням документу про сплату судового збору в установлений строк суд ухвалою від 24.06.2019 року повернув ГУ ДФС у м. Києві вперше подану останнім апеляційну скаргу.

Крім іншого, в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху зверталася увага на те, що додане до вдруге поданої апеляційної скарги платіжне доручення №2272 від 24.05.2019 року на суму 2 643,00 грн. свідчить, що судовий збір було сплачено 27.05.2019 року, водночас, як було встановлено раніше, апеляційну скаргу було подано до суду лише 10.07.2019 року, тобто більше ніж через місяць з моменту сплати судового збору.

Разом з тим, на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Відповідачем-2 не було зазначено причини неможливості подання апеляційної скарги невідкладно після сплати судового збору. Відтак сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.05.2018 року у справі №820/4558/16, від 22.05.2018 року у справі №826/26113/15, від 18.09.2018 року у справі №826/25121/15.

Посилання Відповідача-2 на здійснення реорганізації територіальних органів ДФС як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції суд вважає безпідставними, адже налагоджена не належним чином внутрішня організаційна діяльність органу державної влади не може вважатися об`єктивною та непереборною причиною пропуску процесуального строку.

Посилання ГУ ДФС у м. Києві на гарантоване чинним законодавством право останнього на апеляційне оскарження судового рішення суд вважає помилковим у контексті спірних правовідносин з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016 року у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При цьому, судом також враховуються висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску ГУ ДФС у м. Києві строку на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2019 року. Інших доводів поважності причин пропуску строку Апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Головного управління ДФС у м. Києві про поновлення строків на апеляційне оскарження судового рішення - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокмант» до Державної фіскальної служби України,Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа -Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного територіального управління Державної фіскальної служби у м. Києві, про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Т.Р. Вівдиченко

О.В. Епель