Справа № 460/2794/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2019 року м. Рівне №460/2794/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_2,

відповідача: представник Льомкіна О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач) в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 09.10.2018 №18-о про звільнення ОСОБА_1 ;

поновити позивача на роботі в Державній податковій інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на посаді головного державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб з 05.06.2018;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2017 по справі №817/995/15, наказом від 05.06.2018 №10-о відповідача її поновлено на роботі на посаді головного державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб управління доходів і зборів фізичних осіб з 10.03.2015. Вказує на те, що 23.06.2018 її було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано посади. Разом з тим, наказом від 08.10.2018 №18-о відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України її звільнено з посади. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки однією із найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Однак, відповідачем не виконано передбачені ст. 49-2 КЗпП України вимоги та не запропоновано позивачу усі вакантні посади для працевлаштування на день звільнення.

Ухвалою суду від 27.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 у справі №817/995/15 наказом від 05.06.2018 №10-о поновлено позивача на роботі на посаді головного державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб з 10.03.2015. У зв`язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності працівників ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області позивача було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано для переведення наявні рівнозначні посади. Однак, позивачем не було подано заяву про переведення на жодну із запропонованих посад. Крім того, стверджує, що організаційною структурою ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області на 2018 рік не передбачено структурного підрозділу, на посаді якого поновлено позивача. Всі посади, передбачені штатним розписом відповідача на 2018 рік, зайняті працівниками. Враховуючи те, що позивачем не подано заяви на працевлаштування на жодну із запропонованих вакантних посад, відповідачем прийнято оскаржуваний наказ та звільнено ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб.

17.12.2018 одночасно з поданням відзиву відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою від 22.12.2018 судом задоволено клопотання відповідача та ухвалено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

27.05.2019 від відповідача надійшло клопотання про заміну відповідача правонаступником, яке обґрунтоване тим, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296 "Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби" ДФС України прийнято наказ №294 від 10.05.2019 "Про реорганізацію територіальних органів ДФС у Рівненській області", яким відповідача у даній справі - Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області - реорганізувати шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Рівненській області. 08.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області. У зв`язку з наведеним просить, замінити відповідача у справі Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, на правонаступника - Головне управління ДФС у Рівненській області.

Протокольною ухвалою від 16.07.2019 суд ухвалив замінити відповідача по справі №460/2794/18 Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на правонаступника - Головне управління ДФС у Рівненській області.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, тотожні викладеним у відзиві на позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 05.06.2018 № 10-о ОСОБА_1 поновлено на роботі в ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на посаді головного державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб управління доходів і зборів фізичних осіб з 10.03.2015. Підставною для видання вказаного наказу стала постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 у справі № 817/995/15.

У подальшому, 14.06.2018 позивач отримала повідомлення-пропозицію № 902/10/17-16-13-09, відповідно до якої ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку із запровадженням нової Організаційної структури та Штатного розпису ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області відповідно до наказу ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 02.02.2018 № 5 посада, на яку поновлено позивача згідно з рішенням суду, у структурі ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області не передбачена.

У зв`язку з відсутністю будь-яких вакантних посад у ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС У Рівненській області за погодженням з начальником Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Рівненській області ОСОБА_1 були запропоновані для переведення рівнозначні вакантні посади, а саме:

головний державний інспектор відділу обслуговування платників Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, строково;

головний державний інспектор Здолбунівського відділення Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, постійно.

Позивачем отримання цього повідомлення-пропозиції не заперечується. На вказані посади позивач не погодилася у зв`язку з тим, що одна із них є строковою, а інша передбачає переїзд до нового населеного пункту - м. Здолбунів.

23.06.2018 позивач отримала попередження про наступне вивільнення, за змістом якого ОСОБА_1 попереджено про реорганізацію та скорочення штатної чисельності працівників ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на про її наступне вивільнення з посади головного державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб, яку вона обіймала, по закінченню двох місяців з моменту вручення даного попередження.

У попереджені зазначено, що державну службу з позивачем буде припинено на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Судом встановлено і не заперечується представником відповідача, що після отримання ОСОБА_1 повідомлення-пропозиції від 14.06.2018 будь-які інші вакантні посади, окрім тих, які зазначені у повідомленні, позивачу не пропонувалися.

Наказом від 09.10.2018 № 18-о «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб у зв`язку з скороченням штату працівників, на підставі п.1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та п.1 ст. 40 КЗпП України.

Не погодившись з правомірністю свого звільнення, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Перевіряючи правомірність оскарженого наказу, суд враховує, що ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням регулюються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), дія якого поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, інших державних органів (стаття 3).

Частиною 3 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави припинення державної служби передбачені статтею 83 Закону №889-VIII, якою регламентовано, що державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою цієї статті Закону встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За приписами ст.49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених Кодексом законів про працю України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст.43 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Ця норма кореспондується з ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII, якою встановлено, що звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Таким чином, трудове законодавство покладає на роботодавця обов`язок запропонувати роботу за відповідною професією (спеціальністю), а при відсутності такої роботи - іншу роботу, що є на підприємстві, в установі, організації, а у випадках проходження особою державної служби - можливість переведення державного службовця на іншу рівнозначну вакантну посаду в тому самому державному органі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-40цс15 від 01.04.2015 власник є таким, що належно виконав указані вимоги КЗпП стосовно працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які є на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника із дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, як указується в ч. 3 ст. 492 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом (постанови Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18) та від 11.04.2018 у справі № 520/10385/16-ц та ін.).

Судом також встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» від 28 березня 2018 року № 296 Державну податкову інспекцію у м. Рівному головного управління ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Рівненській області.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 296 Державною фіскальною службою України видано наказ від 10.05.2018 № 294 «Про реорганізацію територіальних органів ДФС у Рівненській області».

Судом встановлено, що підставою для попередження про наступне вивільнення усіх працівників відповідача (окрім ОСОБА_1 ) про наступне вивільнення став саме факт реорганізації ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області, що здійснюється відповідно до постанови КМУ від 28.03.2018 року № 196. Про це свідчать копії листів-попереджень, наявні в матеріалах справи (а.с. 89 - 119).

Станом на день прийняття відповідачем наказу від 05.06.2018 № 10-о «Про поновлення ОСОБА_1 », Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області уже знаходилася у стадії реорганізації шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Рівненській області.

Однак, представник відповідача ні в письмових запереченнях, ні в ході судового розгляду справи, не зміг пояснити суду, чому лише щодо ОСОБА_1 застосовано іншу підставу для попередження про наступне вивільнення, а саме: постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 840, накази ДФС України від 17.02.2017 № 100 та від 27.10.2017 № 709, введення в дію Організаційної структури та Штатного розпису ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

Більше того, суд відзначає, що попередження про наступне вивільнення, яке було вручене позивачу 23.06.2018, обґрунтовується раніше чинними правовими актами та необхідністю впровадження нової Організаційної структури та Штатного розпису ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

В той же час, після поновлення ОСОБА_1 на посаді (05.06.2018) ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області уже знаходилася у стадії припинення шляхом приєднання до ГУ ДФС у Рівненській області, тобто підстави, які зазначені у попередженні ОСОБА_1 , не були актуальними.

Суд повністю відхиляє доводи відповідача про те, що ним виконано обов`язок щодо працевлаштування позивача, оскільки судом встановлено протилежне.

Наявні у матеріалах справи повідомлення-пропозиції працевлаштування, які були адресовані іншим працівникам ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області (а.с. 120-128), свідчать що у період між врученням позивачу попередження про наступне вивільнення (23.06.2018) та звільненням її з посади (09.10.2018) у відповідача були наявні інші вакантні посади, а саме:

головний державний інспектор відділу обслуговування платників Рівненського управління ГУ ДФС у Рівненській області;

головний державний інспектор відділу моніторингу доходів та обліково-звітних систем Рівненського управління ГУ ДФС у Рівненській області;

старший державний інспектор відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Рівненського управління ГУ ДФС у Рівненській області;

головний державний інспектор відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Рівненського управління ГУ ДФС у Рівненській області;

головний державний інспектор відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури ГУ ДФС у Рівненській області;

старший державний інспектор відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Рівненського управління ГУ ДФС у Рівненській області;

старший державний інспектор Рівненської державної податкової інспекції Рівненського управління ГУ ДФС у Рівненській області;

головний державний інспектор відділу організації, документування і роботи з документами управління організації роботи.

В ході судового розгляду справи представник відповідача визнала, що вказані вакантні посади позивачу не пропонувалися, про можливість працевлаштування у ГУ ДФС у Рівненській області позивач повідомлена не була.

З наведених підстав суд приймає доводи представника позивача, що у процедурі припинення державної служби відносно ОСОБА_1 було допущено порушення її права на забезпечення працевлаштування, оскільки роботодавець не виконав свій обов`язок щодо працевлаштування позивача, не запропонувавши їй усі вакантні посади.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Судом встановлено, що ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області станом на день розгляду справи припинена шляхом приєднання до ГУ ДФС у Рівненській області, тобто ГУ ДФС у Рівненській області є правонаступником ДПІ у м. Рівному.

За таких обставин, позивач підлягає поновленню у Головному управлінні ДФС у Рівненській області на посаді, яку вона обіймала до дня звільнення.

Згідно з ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку кількість днів вимушеного прогулу складає 191 день, середньоденна заробітна плата визначена за формулою:

(2371,50 + 2371,50) / 42 дні (сума робочих днів у серпні та вересні 2018 року) = 112,93 грн.

Середній заробіток складає 25 264,53 грн. та визначений за формулою:

(112,93 грн. * 58) + (112,93 грн. * 133 * коефіцієнт коригування 1,246).

Вказаний розрахунок здійснений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та визнається судом обґрунтованим. Письмових зауважень щодо розрахунку відповідачем не надано.

За правилами ч. 1 ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, - виконуються негайно.

Таким чином належить стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу, звернувши до негайного виконання стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 05.06.2018 №10-о "Про звільнення ОСОБА_1 "

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб в Головному управлінні ДФС у Рівненській області з 06.06.2018.

Стягнути з Головного управлінні ДФС у Рівненській області (, 33023, Рівненська обл., місто Рівне, вул. Відінська, будинок 12) середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в сумі 25264,53 (двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят чотири гривні п`ятдесят три копійки) грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02 серпня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.