Справа № 160/4161/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року Справа № 160/4161/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промо-сервіс" до Відповідача-1: Держаної фіскальної служби України, до Відповідача-2: Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень №1087445/39932350 від 26.02.2019р. та №1111228/39932350 від 19.03.2019р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Промо-сервіс" звернулося з адміністративним позовом до Відповідача-1: Держаної фіскальної служби України, до Відповідача-2: Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення регіональної комісії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1087445/39932350 від 26.02.2019р. про відмову у реєстрації податкової накладної №93 від 13.10.2018р. та №1111228/39932350 від 19.03.2019р. про відмову у реєстрації податкової накладної №97 від 13.10.2018р.

- зобов`язати Державну фіскальну службу України провести реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданих позивачем податкових накладних №93 та №97 від 13.10.2018р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.10.2018р. позивачем були складені та направлені для реєстрації у ЄРПН податкові накладні №93, №97 від 12.10.2018р. Зазначені податкові накладні були прийняті контролюючим органом, проте їх реєстрацію було зупинено у зв`язку з тим, що обсяг постачання товару/послуги 49.41 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає вимогам пп.2.1 п.2 Критеріїв ризиковості платника податку та позивачеві було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної. Позивачем були надані контролюючому органу письмові пояснення щодо реальності здійснення господарських операцій та копії відповідних первинних бухгалтерських документів для проведення реєстрації податкових накладних №93, №97 від 13.10.2018р., проте, контролюючим органом були прийняті оспорювані рішення №1087445/39932350 від 26.02.2019р., яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №93 від 13.10.2018р. з підстав надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства; №1111228/39932350 від 19.03.2019р., яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №97 від 13.10.2018р. з підстав не надання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі розрахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні та не надання розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків. Як зазначає позивач, у квитанціях про зупинення податкових накладних контролюючим органом не було вказано розрахованих показників критерію ризиковості, якому відповідає позивач, а також і не було зазначено конкретного переліку документів достатніх для проведення реєстрації спірних податкових накладних, а враховуючи наявність у позивача всіх передбачених законодавством документів, які свідчать про реальність проведення господарських операції за спірними податковими накладними та їх надання контролюючому органу, податковий орган не мав правових підстав для прийняття оспорюваних рішень про відмову у реєстрації спірних податкових накладних в ЄРПН. У відповіді на відзив від 20.06.2019р. позивач посилається на ті ж самі обставини (а.с.75-76).

Ухвалою суду від 20.05.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано Відповідачів-1, 2 надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом відповідної ухвали суду (а.с.2).

Вказана ухвала суду разом із копією позову та доданих до нього документів була отримана: Відповідачем-1 21.05.2019р.; Відповідачем-2 - 21.05.2019р. та 27.05.2019р., що підтверджується електронним повідомленням та поштовим повідомленням, наявними в матеріалах справи (а.с.63,65).

11.06.2019р., на виконання вимог вказаної ухвали суду, Відповідач-1 (Державна фіскальна служба України) подав до суду відзив на позов, у якому просив у задоволенні адміністративного позову позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що реєстрація податкових накладних у ЄРПН є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу ДФС України та законодавець надав відповідному державному органу і його посадовим особам на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінських рішень, а тому вимоги позивача про зобов`язання Відповідача-1 зареєструвати вказану податкову накладну є необґрунтованими, оскільки без надання правової оцінки рішенню комісії регіонального рівня, зобов`язання зареєструвати таку податкову накладну є передчасним, оскільки скасування рішення відповідної комісії контролюючого органу є самостійною підставою для реєстрації відповідної податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до п.28 Порядку (а.с.67).

Також і 11.06.2019р., на виконання вимог вказаної ухвали суду, Відповідачем-2 (Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області) було подано до канцелярії суду відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні вказаного позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що підстави для зупинення реєстрації в ЄРПН, а також порядок та умови для прийняття рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації ПН/РК у ЄРПН визначені Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010р. та Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21.02.2018р. Відповідач-2 вказує на те, що комісією регіонального рівня були прийняті оспорювані рішення у зв`язку з тим, що до податкової накладної №97 від 13.10.2018р. відсутні акти прийому-передачі транспортних засобів до договорів оренди від 30.07.2018р. №30-07/18/1 та №30-07/18/2, укладеними з фізичною особою ОСОБА_1 , та відсутні будь-які первинні документі стосовно придбання паливно-мастильних матеріалів, автомобільних шин, запасних частин, здійснення технічного огляду та/або поточного ремонту транспортних засобів; платником до податкових накладних №93 та №97 від 13.10.2018р. надано договір оренди вантажних автомобілів від 30.07.2018р. №30-07/18/1 та договір оренди напівпричепів від 30.07.2018р. №30-07/18/2, які укладені із фізичною особою ОСОБА_1 строком на 3 роки та за умовами розрахунків через касу підприємства-орендаря, а також зазначені договори відповідно до чинного законодавства не завірено нотаріально; відсутні видаткові касові ордери з орендодавцем, відповідно до п.6 договорів оренди транспортних засобів від 30.07.2018р. №30-07/18/1 та №30-0711812; ОСОБА_1 укладено договори оренди на вантажні автомобілі та напівпричепи строком на 3 роки, що зазначені у договорах оренди з TOB «Промо-Сервіс», з іншими суб`єктами господарювання, а саме: TOB «Спеціалізована монтажна компанія «Інженерно-технологічні системи» укладено договір оренди вантажних автомобілів від 02.01.2018р. №02-01/18/1, в якому у п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 зазначено вантажні автомобілі DAF AE 9395 HE , DAF AE 2678 BA, якими TOB «Промо-Сервіс» здійснював транспортні перевезення згідно податкових накладних від 13.10.2018 №93 та №97, відповідно п.п.2.1 п.2 договору оренди напівпричепів, укладеного на 3 роки з TOВ «Спеціалізована монтажна компанія «Інженерно-технологічні системи», від 02.01.2018р. №02-01/18/2 зазначено напівпричепи AE 2387 XO, яким TOB «Промо-Сервіс» здійснено транспортні перевезення відповідно до податкової накладної від 13.10.2018р. №97. Відповідач-2 вказує на те, що з огляду на вищевикладене, податковий орган ставить під сумнів можливість використання ТОВ «Промо-Сервіс» вказаних у податкових накладних транспортних засобів та первинних документах, а саме: в договорах оренди транспортних засобів, укладених із фізичною особою ОСОБА_1 , а тому вважає, що оспорюване рішення прийнято відповідно до норм чинного законодавства та в установленому порядку, а вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають (а.с.70-72).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 19.07.2019р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промо-Сервіс" з 05.08.2015р. зареєстровано як юридична особа за адресою: 51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, Заводський район, тупик Прохідний, будинок 10, офіс 8В, що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ (а.с.45-47).

12.10.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промо-Сервіс" (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОБУДКОМПЛЕКС-К» (Замовник) були укладені разові договори-заявки №12/10/1, №12/10/5 на здійснення транспортного перевезення в межах України, що підтверджується копіями відповідних договорів-заявок (а.с.18,23).

Згідно до вимог п.201.10 ст.201 ПК України, позивачем за господарськими операціями по зазначеним договорам були оформлені податкові накладні №93, №97 від 13.10.2018р., що підтверджується їх копіями (а.с.9,11).

Вказані вище податкові накладні були надіслані позивачем для реєстрації у встановленому законодавством порядку у ЄРПН та згідно копій Квитанцій від 26.10.2018р. реєстрацію вказаних накладних було зупинено з підстав того, що обсяги постачання товару/послуги 49.41 перевищують величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає вимогам пп.2.1 п.2 Критеріїв ризиковості платника податку та позивачеві було запропоновано надати пояснення та/або копії документів достатніх для прийняття рішень про реєстрацію податкової накладної, що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.10,12).

З метою проведення реєстрації вищевказаних податкових накладних позивачем були надіслано контролюючому органу повідомлення №7 від 21.02.2019р. та №4 від 15.03.2019р. про надання пояснень та копій документів, які необхідні для проведення реєстрації податкових накладних №93, №97 від 13.10.2018р., що підтверджується копіями відповідних повідомлень, пояснень, документів та квитанцій №1,№2 про прийняття їх до розгляду, наявними в матеріалах справи (а.с.13-44,55-60).

Відповідачем-2 (Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області) були прийняті оспорювані рішення №1087445/39932350 від 26.02.2019р. про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної №93 від 13.10.2018р. з підстав надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства, та №1111228/39932350 від 19.03.2019р. про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної №97 від 13.10.2018р. з підстав не надання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі розрахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні та не надання розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків, що підтверджується їх копіями (а.с.6-8).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача із вищенаведеними оспорюваними рішеннями про відмову у реєстрації в ЄРПН податкових накладних №93, №97 від 13.10.2018р., та позивач просить визнати протиправним і скасувати оспорювані рішення, а також зобов`язати зареєструвати наведені податкові накладні в ЄРПН посилаючись на те, що обґрунтовані підстави для прийняття оспорюваних рішень у Відповідача-2 були відсутні через надання позивачем усіх документів, які підтверджують реальність господарських операцій за наведеними податковими накладними.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

За приписами п.74.3 ст.74 ПК України визначено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій і завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних №1246 від 29.12.2010р. (далі - Порядок №1246) податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно до п.12 вказаного Порядку №1246 після надходження ПН/РК до ДФС в автоматизованому режимі здійснюються їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п.13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації ПН/РК.

Пунктом 201.16 статті 201 ПК України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21.02.2018р. затверджено, зокрема, Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі Порядок №117).

Згідно з пунктом 3 Порядку №117 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) податкові накладні/розрахунки коригування, що подаються на реєстрацію в Реєстрі до проведення моніторингу, за результатами якого можливе зупинення їх реєстрації, перевіряються відповідно до таких ознак: 1) податкова накладна, яка не підлягає наданню отримувачу (покупцю) або складена за операцією, що є звільненою від оподаткування; 2) обсяг постачання, зазначений платником податку в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі в поточному місяці, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної / розрахунку коригування, становить менше 500 тис. гривень та керівник - посадова особа такого платника податку є особою, яка займає аналогічну посаду не більше ніж у трьох (включно) платників податку; 3) одночасно значення показників D та P, розрахованих у наведеному у цьому підпункті, мають такі розміри: D>0,03, Р<РмЧ1,4, де: D - розрахункова величина, яка дорівнює S/T; S - загальна сума сплачених за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування, сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків і зборів (крім суми податку на додану вартість, сплаченої під час ввезення товарів на митну територію України) платником податку та його відокремленими підрозділами; T - загальна сума постачання товарів/послуг на митній території України, що оподатковуються за ставками 0, 20 і 7 відсотків, зазначеними платником податку в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування; P - сума податку на додану вартість, зазначена платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі у звітному (податковому) періоді, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної / розрахунку коригування; Рм - найбільша місячна сума податку на додану вартість, зазначена у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих платником податку в Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну / розрахунок коригування. Значення показника D за останні 12 календарних місяців обраховується ДФС станом на перше число календарного місяця та кожного 10 числа стає доступним платнику податку в електронному кабінеті.

Відповідно до пункту 5 Порядку №117 податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Пунктом 6 Порядку №117 визначено, що у разі, коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Відповідно до пункту 12 Порядку №117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Пунктом 13 Порядку №117 визначено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Аналізуючи вказані вище норми, можна дійти висновку про те, що, контролюючі органи зобов`язані, у разі зупинення реєстрації ПН/РК, у Квитанції зазначати конкретний критерій ризиковості платника податку та/або критерій ризиковості здійснення операцій, на підставі якого зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку.

Разом з тим, як свідчить зміст копій Квитанцій від 26.10.2018р. про зупинення реєстрації податкових накладних №93, №97 від 13.10.2018р. з підстав того, що обсяг постачання товару/послуги 49.41 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає вимогам пп.2.1 п.2 Критеріїв ризиковості платника податку, та позивачеві було запропоновано надати пояснення та/або копії документів достатніх для прийняття рішень про реєстрацію податкової накладної, вказані Квитанції не містять зазначення критерію, який встановлений підпунктом 2.1 пункту 2 Критеріїв ризиковості платника податку, із розрахованим показником за таким критерієм, якому відповідають здійснені позивачем господарські операції (а.с.10,12).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що зупинення контролюючим органом реєстрації податкових накладних №93, №97 від 13.10.2018р. у ЄРПН є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам вищенаведеного податкового законодавства, суперечить вказаним нормам з урахуванням того, що, зупиняючи реєстрацію вказаних податкових накладних контролюючий орган не зазначив обов`язкових конкретних відомостей, визначених п.13 Порядку №117.

Відповідно до п.14 Порядку №117 встановлено, що перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Пунктом 15 Порядку №117 визначено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

У відповідності до п.18, п.19, п.20, п.21 Порядку №117, письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).

Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Пунктом 23 Порядку №117 встановлено, що комісією регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 15 цього Порядку:

- щодо платників податку, у яких обсяг постачання, зазначений в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих в поточному місяці у Реєстрі, з урахуванням поданої податкової накладної / розрахунку коригування на реєстрацію в Реєстрі, менше 30 млн. гривень, приймається рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування, яке реєструється в окремому Реєстрі податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, та надсилається платнику податку у порядку, встановленому статтею 42 Кодексу;

- щодо платників податку, у яких обсяг постачання, зазначений в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих в поточному місяці у Реєстрі, з урахуванням поданої податкової накладної / розрахунку коригування на реєстрацію в Реєстрі, більше 30 млн. гривень включно, приймається рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування, яке попередньо реєструється в окремому Реєстрі податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, та надсилається до комісії центрального рівня.

Так, позивачем у порядку, визначеному п.15 Порядку №117 повідомленням №7 від 21.02.2019р. та №4 від 15.03.2019р. були надані пояснення та документи, що підтверджують реальність здійснення операцій по зупинених податкових накладних, що підтверджується копіями відповідних повідомлень, пояснень, документів та квитанцій №1, №2 про прийняття їх до розгляду, наявними в матеріалах справи (а.с.13-44,55-60).

Разом з тим, комісією регіонального рівня, були прийняті оспорювані рішення №1087445/39932350 від 26.02.2019р. про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної №93 від 13.10.2018р. з підстав надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства, та №1111228/39932350 від 19.03.2019р. про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної №97 від 13.10.2018р. з підстав не надання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі розрахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні та не надання розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків, що підтверджується їх копіями (а.с.6-8).

Вивчивши зміст вказаних оспорюваних рішень, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, а також і копії документів наданих позивачем, що підтверджують виконання господарських операцій, оформлених позивачем за податковими накладними №93, №97 від 13.10.2018р., проаналізувавши і зміст Порядку №117, який був підставою для прийняття вказаних вище рішень, суд приходить до висновку, що оспорювані рішення не відповідають вимогам вказаного Порядку №117, є протиправними та підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Пунктом 15 Порядку №117 визначено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

У відповідності до п.18, п.21 Порядку №117, письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що на момент прийняття оспорюваних рішень було встановлено, що у разі прийняття рішення контролюючим органом про відмову у реєстрації у ЄРПН ПН/РК контролюючий орган у відповідному рішенні повинен зазначити чіткі підстави для прийняття рішення про відмову та зазначити, зокрема, які саме документи не надані платником податків для прийняття рішення про реєстрацію у ЄРПН ПН/РК, а які саме копії документів, надані платником податків, складені з порушенням законодавства.

Разом з тим, зі змісту оспорюваних рішень вбачається, що вказані оспорювані рішення контролюючого органу є необґрунтованими та не містять чітких посилань на підстави, які слугували причинами для прийняття оспорюваних рішень про відмову контролюючого органу ДФС зареєструвати спірні податкові накладні у ЄРПН з урахуванням наданих позивачем письмових пояснень та документів, які підтверджують реальність господарської операції за вказаними податковими накладними, оскільки вказані рішення не містять доводів та обґрунтувань відносно того, які саме документи не були надані позивачем, та які копії документів, надані платником податків, складені з порушенням законодавства, з урахуванням того, що форма рішення передбачає визначення контролюючим органом, які саме документи не надані платником податків, а які документи, надані платником податків, складені з порушенням законодавства.

Окрім того, задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень, суд також виходить із того, що оспорювані рішення є актами індивідуальної дії, які породжують у позивача обов`язкові до виконання вимоги суб`єкта владних повноважень.

Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозахисний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме: індивідуальних справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, як свідчить зміст оспорюваних рішень, вказані рішення комісії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не відповідають критеріям чіткості, обґрунтованості та зрозумілості актів індивідуальної дії, породжують їх неоднозначне трактування, що, в свою чергу, впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податку виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, Відповідачем-2 (Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області) не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваних рішень з урахуванням обставин встановлених судом, доказів наданих позивачем та аналізу наведених норм податкового законодавства.

При цьому, є безпідставними посилання представника Відповідача-2 на те, що підставою для прийняття оспорюваних рішень стали наступні обставини, а саме: до податкової накладної №97 від 13.10.2018р. відсутні акти прийому-передачі транспортних засобів до договорів оренди від 30.07.2018р. №30-07/18/1 та №30-07/18/2, укладеними з фізичною особою ОСОБА_1 , та відсутні будь-які первинні документі стосовно придбання паливно-мастильних матеріалів, автомобільних шин, запасних частин, здійснення технічного огляду та/або поточного ремонту транспортних засобів; платником до податкових накладних №93 та №97 від 13.10.2018р. надано договір оренди вантажних автомобілів від 30.07.2018р. №30-07/18/1 та договір оренди напівпричепів від 30.07.2018р. №30-07/18/2, які укладені із фізичною особою ОСОБА_1 строком на 3 роки та з умовами розрахунків через касу підприємства-орендаря, а також зазначені договори відповідно до чинного законодавства не завірено нотаріально; відсутні видаткові касові ордери з орендодавцем, відповідно до п.6 договорів оренди транспортних засобів від 30.07.2018р. №30-07/18/1 та №30-0711812; ОСОБА_1 укладено договори оренди на вантажні автомобілі та напівпричепи строком на 3 роки, що зазначені у договорах оренди з TOB «Промо-Сервіс», з іншими суб`єктами господарювання, а саме: TOB «Спеціалізована монтажна компанія «Інженерно-технологічні системи» укладено договір оренди вантажних автомобілів від 02.01.2018р. №02-01/18/1, в якому у п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 зазначено вантажні автомобілі DAF AE 9395 HE , DAF AE 2678 BA, якими TOB «Промо-Сервіс» здійснював транспортні перевезення згідно податкових накладних від 13.10.2018 №93 та №97, відповідно п.п.2.1 п.2 договору оренди напівпричепів, укладеного на 3 роки з TOВ «Спеціалізована монтажна компанія «Інженерно-технологічні системи», від 02.01.2018р. №02-01/18/2 зазначено напівпричепи AE 2387 XO, яким TOB «Промо-Сервіс» здійснено транспортні перевезення відповідно до податкової накладної від 13.10.2018р. №97, так як вказаних обґрунтувань та мотивів оспорювані рішення не містять, а відповідно до вимог абз.2 ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб`єкт владних повноважень в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

В той же час, позивачем надано достатньо доказів та наведено підстав, які свідчать про протиправність оспорюваних рішень Відповідача-2 у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що обставини та підстави, які слугували прийняттю оспорюваних рішень є неправомірними та не обґрунтованими, порушують права позивача та спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оспорювані рішення є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що Відповідачем-2, при прийнятті вищенаведених оспорюваних рішень, порушені права та інтереси позивача у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваних рішень Комісії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №1087445/39932350 від 26.02.2019р. про відмову у реєстрації податкової накладної №93 від 13.10.2018р. та №1111228/39932350 від 19.03.2019р. про відмову у реєстрації податкової накладної №97 від 13.10.2018р. підлягають задоволенню.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання Державну фіскальну службу України провести реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданих позивачем податкових накладних №93 та №97 від 13.10.2018р. з урахуванням того, що судом встановлено протиправність оспорюваних рішень та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Також і згідно п.19, п.20 постанови Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010р. "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" (далі Порядок №1246), у редакції постанови Кабінету Міністрів України №204 від 21.02.2018р., які набрали чинності з 24.03.2018р., податкова накладна, реєстрація якої зупинена, реєструється у день настання однієї з таких подій, зокрема, набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення).

При цьому, у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, повноваження щодо реєстрації податкової накладної у ЄРПН згідно Порядку №1246 залишилися за Державною фіскальною службою України і з 24.03.2018р.

При цьому, судом не приймаються до уваги і посилання Відповідача-1 на його дискреційні повноваження під час прийняття управлінських рішень суб`єктом владних повноважень у даному випадку, оскільки повноваження суду направлені на усунення порушеного права позивача, визначені не лише ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, а ще й п.19, п.20 Порядку №1246, які наведені вище.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom), п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Державну фіскальну службу України провести реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданих позивачем податкових накладних №93 та №97 від 13.10.2018р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню солідарно за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень - Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно платіжного доручення №1379 від 03.05.2019р. у розмірі 3842,00 грн. (а.с.3).

Керуючись 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промо-сервіс" до Відповідача-1: Держаної фіскальної служби України, до Відповідача-2: Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень №1087445/39932350 від 26.02.2019р. та №1111228/39932350 від 19.03.2019р., зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Комісії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації відмову в такій реєстрації №1087445/39932350 від 26.02.2019р. про відмову у реєстрації податкової накладної №93 від 13.10.2018р. та №1111228/39932350 від 19.03.2019р. про відмову у реєстрації податкової накладної №97 від 13.10.2018р.

Зобов`язати Державну фіскальну службу України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) провести реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Промо-сервіс" (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, тупик Прохідний, буд. 10, офіс 8В, ) податкових накладних №93 та №97 від 13.10.2018р.

Стягнути солідарно з бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промо-сервіс" (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, тупик Прохідний, буд. 10, офіс 8В, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842 грн. 00 коп. (три тисячі вісімсот сорок дві грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.1 п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва