Справа № 520/6534/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

27 серпня 2019 р. № 520/6534/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 від імені та в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені та в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова () щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біле Лутугінського району Луганської області, паспорт НОМЕР_1 , виданий Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області 29.03.2000 р.) за період травень-червень 2018 року в загальній сумі 19775,92 (дев`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн. 92 коп. через невиконання Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 р.;

- зобов`язати Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, місцезнаходження: 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 2 під`їзд, 3 поверх) виплатити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біле Лутугінського району Луганської області, паспорт НОМЕР_1 , виданий Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області 29.03.2000 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), заборгованість з пенсії за віком за період травень 2018 року - червень 2018 року в загальній сумі 19775,92 (дев`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн. 92 коп.;

- зобов`язати Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (, місцезнаходження: 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 2 під`їзд, 3 поверх) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біле Лутугінського району Луганської області, паспорт НОМЕР_1 , виданий Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області 29.03.2000 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за травень 2018 року - з червня 2018 року і до місяця фактичної виплати, за червень 2018 року - з липня 2018 року і до місяця фактичної виплати.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ОСОБА_1 діє від імені та в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 , який з березня 2015 року перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію. Як вказано позивачем за період травень-червень 2018 ОСОБА_2 не було виплачено пенсію в загальній сумі 19775,92 грн. Після звернення на Урядову гарячу лінію Державної установи «Урядовий контактний центр» за отриманням роз`яснень позивачу стало відомо, що .виплату пенсії було поновлено з липня 2018 р. При цьому, в подальшому, відповідачем було повідомлено про обставини того, що підставою припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 за період травень-червень 2018 року були отримані в травні 2018 року на електрону пошту управління списки внутрішньо перемішених осіб, які порушили порядок обліку та перебування внутрішньо-переміщених осіб, які виїжджали на території, непідконтрольні владі України, і нарахування пенсії було припинено до проведення додаткової перевірки шляхом проставлення відповідної позначки в електронній пенсійній справі. На думку позивача, відповідачем вчинено протиправні дії, чим порушено права позивача на своєчасне отримання сум пенсійного забезпечення за відповідний період, оскільки їх виплата не може бути пов`язана із наявністю у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому останнім вказано, що управління із позовом не погоджується, оскільки 25.05.2018 позивач звернувся до Управління із заявою про поновлення виплати та протоколом № 13 від 08.06.2018 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам адміністрації Київського району Харківської міської ради вирішено відновити всі соціальні виплати позивачу. Поновлення пенсії було відпрацьовано для виплати у червні 2018 р. Фінансування пенсій внутрішньо переміщеним особам проводиться у розмірі пенсійних виплат за поточний місяць. Отже, пенсія за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 року у розмірі 19775,92 грн. нарахована, але буде проведена при наявності відповідного бюджетного фінансування після прийняття вищими органами влади відповідного рішення на підставі постанови КМУ від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Також представником відповідача вказано на відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача про здійснення нарахування та виплати пенсії за вказаний період із нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів з огляду на те, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушенням встановлених строків виплати саме нарахованих доходів (у тому числі пенсії), а фінансування виплати пенсій не належить до компетенції районних управлінь Пенсійного фонду України. Таким чином, Управління діяло виключно в межах існуючого законодавства, виконало усе можливе, що належить до своєї компетенції при виконанні вищезазначеного рішення суду, а недостатність бюджетного фінансування не залежить від відповідача. З огляду на вищевикладене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 27.08.2019 року замінено відповідача Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 відповідно до паспортного документу серії НОМЕР_1 є громадянином України.

ОСОБА_1 відповідно до паспортного документу серії НОМЕР_3 є громадянкою України та є опікуном І недієздатної особи ОСОБА_2 , на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/20451/18 від 16.04.2019 року, яке набуло чинності 17.05.2019 р.

Зі змісту позову вбачається, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та на даний час перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, що підтверджується довідкою від 18.03.2015 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Матеріали справи свідчать, що 29.10.2018 року ОСОБА_1 , діючи від імені та в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 , звернулась до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про заборгованості за пенсією за період з травня по червень 2018 року.

Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова листом від 26.11.2018 року №245/Л-7-27 у відповідь на заяву позивача повідомило, що відповідно до положень пп. 2, 4 та 5 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, та враховуючи надходження у травні 2018 р. до управління з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області електронною поштою списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб, на період до одержання інформації про скасування довідки та/або результатів додаткової перевірки виплату пенсії особам, зазначеним у списках, було призупинено з 1 травня 2018 р. шляхом проставлення відповідної позначки в електронній пенсійній справі. Також вказано, що 29.05.2018 до управління було надано заяву ОСОБА_2 про поновлення виплати пенсії. Після підтвердження протоколом №13 від 08.06.2018 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Адміністрації Київського району Харківської міської ради, фактичного місця проживання ОСОБА_2 йому було поновлено виплату пенсії з 01.05.2018. При цьому, поновлення пенсії було відпрацьовано для виплати у липні 2018 року, а оскільки фінансування пенсій внутрішньо переміщеним особам проводиться у розмірі пенсійних виплат за поточний місяць, у виплатні відомості липня 2018 року було нараховано та виплачено пенсію за липень 2018 року. Водночас, вказано, що пенсію за період з травня 2018 р. (з місяця надання заяви про поновлення виплати пенсії) по червень 2018 р. (поточну виплату) управлінням нараховано та буде виплачено при наявності відповідного бюджетного фінансування.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, на думку позивача, відповідач порушив його права на своєчасне отримання належних сум пенсійного забезпечення, оскільки обмежив право на щомісячне отримання такої пенсії з підстав, які не мали відношення до позивача із здійсненням їх помилкової оцінки. Також вказано, що територіальний орган Пенсійного фонду України протиправно керувався положеннями Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. При цьому, позивачем вказано, що припинення виплати пенсії було здійснено відповідачем протиправно з підстав, не передбачених законодавством. З огляду на вказане позивач позбавлений належної йому пенсії за період травня-червня 2018 року.

Суд зазначає, що зі змісту відзиву на позов вбачається, що нарахування та виплату пенсії позивачу було припинено з 01.05.2018 року та, в подальшому, поновлено нарахування та виплату пенсії з 01.07.2018 року.

Отже, з врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що позивачем не отримано сум пенсії за період з 01.05.2018 року по 31.06.2018 року, що учасниками справи не оспорюється.

Суд зазначає, що Верховним Судом 08.05.2018 року розглянуто зразкову справу №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а) щодо аналогічних правовідносин, за результатами чого прийнято рішення, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень та відповідно до оприлюдненої постанови (скороченої) ОСОБА_2 Верховного Суду від 04.09.2018 року залишена без змін після апеляційного оскарження.

Відповідно до ч.3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Дана адміністративна справа відповідає ознакам типової справи, що визначені Верховним Судом у пункті 113 рішення від 08.05.2018 року, а отже судом при вирішенні даної справи мають бути враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а).

Надаючи правову оцінку доводам позову і заперечень проти нього, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися" права та принципи, що закріплені у Хартії.

При цьому, положеннями ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ст.4 Закону №1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

В той же час, положеннями ч.3 ст.4 Закону №1058-IV передбачено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, відповідно до якого виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону №1058-IV вказаний закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до приписів ст. 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно із ст.49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, вказаною нормою визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Зі змісту відзиву на позов вбачається, що відповідно до положень пп. 2, 4 та 5 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, та враховуючи надходження у травні 2018 р. до управління з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області електронною поштою списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб, на період до одержання інформації про скасування довідки та/або результатів додаткової перевірки виплату пенсії особам, зазначеним у списках, було призупинено з 1 травня 2018 р. шляхом проставлення відповідної позначки в електронній пенсійній справі.

Отже, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

При цьому, суд зазначає, що зі змісту відзиву на позов вбачаються посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

В той же час, відповідно до позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Як передбачено положеннями п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Зі змісту наявної в матеріалах справи відповіді відповідача на заяву представника позивача вбачається, що відповідач, зокрема, посилається на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 р. № 365, якою затверджено Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, однак суд зазначає, що такі посилання відповідача не можуть бути враховані судом як належні, оскільки не свідчать про обставини того, що невиплата пенсії позивачу відбулася з підстав, визначених Законом № 1058-IV.

В той же час, суд зазначає, що жодних змін до Закону №1058-IV з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалось.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як передбачено положеннями п.1 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, п.2 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам передбачено, що документом, який підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до п.5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.

Як передбачено приписами п.7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 8 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам для призначення (відновлення) соціальних виплат за результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Положеннями п.10 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міський районних у містах (у разі утворення), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати

В той же час, розгляд питання щодо призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати відносно внутрішньо переміщених осіб належить до повноважень відповідної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Як передбачено положеннями п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї або інших документів, визначених в абзаці другому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Відповідно до п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

При цьому, суд зазначає, що положеннями ч.2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

В той же час, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів поновлення позивачу виплати пенсії було здійснено на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам адміністрації Київського району Харківської міської ради віл 08.06.2018 року №13 після подання позивачем заяви про поновлення виплати пенсії та у зв`язку з підтвердженням факту проживання позивача за відповідною адресою.

Отже, слід дійти висновку, що поновлення виплати пенсії позивачу було здійснено відповідачем у зв`язку з підтвердженням відповідачем обставин проживання позивача за відповідною адресою, право позивача на отримання вказаних сум за період травня - червня 2018 року, визначається безпосередньо положеннями Закону №1058-IV, а отже підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що відповідні суми слід вважати "майном" у значенні цього положення.

Вказані обставини свідчать про те, що невиплата вказаних належних позивачу сум є втручанням у його право на мирне володіння майном.

Зазначена правова позиція, викладена і в рішенні ЄСПЛ по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014 (за заявою №68385/10 та №71378/10), відповідно до якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Враховуючи наведене, наявні підстави вважати, що у позивача наявні "законні сподівання", оскільки останній отримав право на такі суми відповідно до Закону №1058-IV.

Крім того, з приводу доводів представника відповідача стосовно наявності у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи, суд зазначає, що Конституційним Судом України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Також у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейським судом з прав людини вказано, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

Отже, суд зазначає, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому вищевказані доводи представника відповідача не можуть вважатися належним доказом правомірності невиплати позивачу сум пенсії.

З врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач не отримав пенсійні виплати за період травня-червня 2018 року, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за травень 2018 року - з червня 2018 року і до місяця фактичної виплати, за червень 2018 року - з липня 2018 року і до місяця фактичної виплати суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями абз. 2 ст. 46 Закону України № 1058-ІV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Як передбачено положеннями ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно із ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

При цьому, згідно із п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року.

Положеннями п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Відповідно до п.5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, визначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу вище вказаного слід дійти висновку, що визначальною умовою для виплати громадянину вказаної компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). В той же час, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Законом України №2050-ІІІ передбачено право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18.11.2014 та від 07.11.2012 у справі № 6-131цс12.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 6 та 7 Закону України № 2050-ІІІ компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Таким чином, враховуючи, що позивачем набуто право на виплату пенсії у визначеному законодавством порядку, однак відповідачем протиправно не було вчинено дій, направлених на виплату такої пенсії, то суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги позивача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії травень - червень 2018 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов позовом ОСОБА_1 від імені та в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м. Свободи, б. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова () щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біле Лутугінського району Луганської області, паспорт НОМЕР_1 , виданий Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області 29.03.2000 р.) за період травень-червень 2018 року в загальній сумі 19775,92 (дев`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн. 92 коп.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м. Свободи, б. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ - 14099344) виплатити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біле Лутугінського району Луганської області, паспорт НОМЕР_1 , виданий Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області 29.03.2000 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), заборгованість з пенсії за віком за період травня - червня 2018 року в загальній сумі 19775,92 (дев`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн. 92 коп. із нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за травня - червня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) сплачену суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м. Свободи, б. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ - 14099344).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.