Справа № 480/4426/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 р.Справа № 480/4426/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Глазько С.М.) від 12.03.2019 року (повний текст складено 18.03.2019 р.) по справі № 480/4426/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сумбуд-інвест"

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Фінансова компанія "Сумбуд-інвест", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Нацкомфінпослуг від 30.10.2018 р. "Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТОВ "Фінансова компанія "Сумбуд-Інвест".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач безпідставно та всупереч порядку визначеному Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності", прийняв оскаржуване розпорядження, оскільки відповідачем були порушені строки прийняття рішення та відсутнє аргументування прийнятого рішення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 480/4426/18 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.07.2017 р. за наслідками перевірки підприємства позивача відповідачем був складений акт № 1356/14-4/17, відповідно до змісту якого, окрім іншого, було встановлено порушення позивачем п. 80 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. № 913, яким визначено, що фінансова установа, яка надає фінансові послуги з управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, зобов`язана дотримуватися вимог статей 4 - 22, 25 - 33, 37 - 46, 48 і 49 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", правил фонду фінансування будівництва та/або правил фонду операцій з нерухомістю, та зазначено, що станом на 13.07.2017 р. не здійснено остаточного розрахунку з ОСОБА_1 на підставі даних щодо фактичної загальної площі об`єкта інвестування, у зв`язку з чим, товариством не видано ОСОБА_1 в обмін на свідоцтво про участь у ФФБ довідку за встановленою формою, що підтверджує право ОСОБА_1 на набуття у власність закріпленого за нею об`єкта інвестування.

На підставі вказаного акту, відповідач, 18.07.2017 р. прийняв розпорядження № 3236 "Про усунення порушень ТОВ "Фінансова компанія "Сумбуд-Інвест", а саме:

- порушення зазначені у пункті 1 констатуючої частини цього розпорядження, з наданням до Нацкомфінпослуг відповідних підтверджуючих документів у термін до 18.09.2017 включно;

- порушення зазначені у пункті 2 констатуючої частини цього розпорядження, з наданням до Нацкомфінпослуг відповідних підтверджуючих документів у термін до 17.08.2017 включно.

У вересні 2018 року відповідач провів перевірку позивача, за наслідками якої, склав акт від 28.09.2018 р. № 1255/14-2/2. У розділі 6 (опис виявлених порушень) вказаного акту були зазначені наступні порушення:

- Товариство не надавало до Нацкомфінпослуг звітність за об`єктом будівництва житлового будинку за адресою: м. Суми, пр-т Михайла Лушпи, 5, корпус 10 (попередня назва - м. Суми, Зарічний район, ж/б між вул. Харківська, пр-т М. Лушпи та вул. Д. Коротченка, (корпус 10) ) (далі - м. Суми, пр-т М. Лушпи , 5, корпус 10 );

- Фонд фінансування будівництва житлового будинку за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 5, корпус 10 був створений без затвердження управителем Правил ФФБ та здійснив операцію з перерахування надлишково сплачених коштів на рахунок ОСОБА_1 (платіжне доручення № 1351 від 17.08.2018) по цьому фонду використовуючи рахунок № НОМЕР_1, який був відкритий в ПАТ акціонерний банк "Укргазбанк", не для зазначеного ФФБ;

- у довідках Товариства про 100 (сто) відсоткове виконання обов`язків довірителя ОСОБА_1 від 28.11.2016 № 10/Зк-55 та від 17.08.2017 № 6/64л-54 до Договорів про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 16.12.2015 № 10 та від 17.04.2015 № 6 не зазначені дані про суму коштів, внесених довірителем;

- у довідці Товариства про 100 (сто) відсоткове виконання обов`язків довірителя ОСОБА_1 від 17.08.2017 № 6/64л-54 до Договору від 17.04.2015 № 6 не зазначені дані про вид ФФБ та характеристики об`єкта інвестування (кількість кімнат);

- Товариство не здійснило заміну свідоцтва про участь у фонді фінансування будівництва № 6 без дати (до договору про участь у фонді фінансування будівництва виду А житлового будинку від 17.04.2015 № 6) у зв`язку зі зміною даних про загальну площу об`єкту інвестування з 73 м2 на 65,2 м2;

- Товариство відкріпило від довірителя ОСОБА_1 закріплений за нею об`єкт інвестування за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 5, корпус 10, № 54 за наявності довідки Товариства від 17.08.2017 № 6/64л-54 про 100 (сто) відсоткове виконання обов`язків довірителя ОСОБА_1 за договором про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 17.04.2015 №6.

Вказаний акт також містить пояснення посадової особи позивача щодо суті виявлених порушень, а саме зазначено, що стосовно правомірності відкріплення об`єкту інвестування від довірителя ОСОБА_1 , зазначене питання було розглянуте в судовому провадженні в межах справи № 591/4910/16-ц, і в мотивувальній частині судового рішення, яке набрало законної сили суд зазначив, що відкріплення об`єкту інвестування від ОСОБА_1 було здійснене правомірно.

На підставі вказаного акту, відповідач, 03.10.2018 р. прийняв розпорядження № 1777 "Про усунення порушень товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сумбуд-інвест" ліцензійних умов" відповідно до якого зобов`язав позивача:

- включно до 25.10.2018 усунути порушення пункту 80 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 913, встановлених пунктом 2 розділу "Детальний опис виявленого порушення" Акту, а саме надання послуг з управління майном для фінансування об`єкту будівництва житлового будинку за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 5, корпус 10 (попередня назва - м. Суми, Зарічний район, ж/б між вул. Харківська, пр-т М. Лушпи та вул. Д. Коротченка, (корпус 10) ) (далі - Лушпи, 5, к. 10), з недотриманням вимог частини дев`ятої статті 11 та частини першої статті 12 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" (далі - Закон) щодо створення фонду фінансування будівництва житлового будинку за адресою: Лушпи, 5, к. 10 без затвердження Товариством Правил ФФБ;

- включно до 25.10.2018 вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення пункту 80 Ліцензійних умов, встановлених пунктом 2 розділу "Детальний опис виявленого порушення" Акту, а саме надання послуг з управління майном для фінансування об`єкту будівництва житлового будинку за адресою: Лушпи, 5 , к. 10 з недотриманням вимог частини дванадцятої статті 11, частин восьмої та дев`ятої статті 20 Закону щодо здійснення розрахунку за встановленою операцією з управління ФФБ за адресою: Лушпи, 5, к. 10, не з рахунку, відкритого для його фінансування.

В подальшому, відповідачем прийнято розпорядження від 30.10.2018 р. "Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТОВ "Фінансова компанія "Сумбуд-Інвест", у зв`язку з повторним порушенням ТОВ "Фінансова компанія "Сумбуд-Інвест" ліцензійних умов № 1294/14-3/4.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач протиправно прийняв оскаржуване розпорядження.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача були відсутні підстави складати акт про повторне порушення підприємством позивача ліцензійних умов, оскільки перевірка була закінчена 28.09.208 р. є помилковим. Також, вважає помилковим висновок суду про те, що підставою для анулювання ліцензії був виключно акт про невиконання розпорядження про усунення порушень. Апелянт також вважає помилковим висновок суду про те, що ним недотримано строки прийняття розпоряджень про усунення порушень.

З приводу наведених вище доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем розпорядження від 30.10.2018 р. "Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТОВ "Фінансова компанія "Сумбуд-Інвест" слугувала та обставина, що позивачем повторно порушено ліцензійні умови № 1294/14-3/4 провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. № 913, а саме пункту 80 Ліцензійних умов, про що зазначено в акті від 25.10.2018 р.

Колегія суддів зазначає, що загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлено Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III від 12.07.2001 р. (далі по тексту - Закон № 2664-III).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2664-III, державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом, зокрема: ведення державних реєстрів фінансових установ і реєстрів осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та ліцензування діяльності з надання фінансових послуг; застосування уповноваженими державними органами заходів впливу; проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Абзацом 4 ч. 1 ст. 21 Закону № 2664-III передбачено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 28 Закону № 2664-III встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції, серед іншого: розробляє і затверджує нормативно-правові акти, обов`язкові до виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, учасниками ринків фінансових послуг, їх об`єднаннями, контролює їх виконання; здійснює реєстрацію та веде Державний реєстр фінансових установ, а у визначених нею випадках - реєстри осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, забезпечує ведення загальнодоступної інформаційної бази даних про фінансові установи та визначає перелік і вимоги до документів, що подаються для внесення інформації до зазначених реєстрів та бази даних; здійснює контроль за достовірністю інформації, що надається учасниками ринку фінансових послуг; проводить самостійно чи разом з іншими державними органами перевірку діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), а також інших юридичних осіб та фізичних осіб, які здійснюють діяльність з надання фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації; у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Відповідно до ст. 39 Закону № 2664-III у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 2664-III Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати, серед іншого, такі заходи впливу:

- зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення;

- накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону;

- тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

- виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги.

Пунктом 2.1. Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого Розпорядженням відповідача від 20.11.2012 р. № 2319 (далі по тексту - Положення № 2319), Комісія може застосовувати такі заходи впливу:

1) зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення;

2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

3)накладати штрафи в розмірах, передбачених статтею 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг2;

4) тимчасово зупиняти (обмежувати) або анулювати (відкликати) ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію;

6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги;

8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій;

9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону № 2664-III порядок та умови застосування заходів впливу встановлюються законами України та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Положеннями ч. ч. 1-2 ст. 16 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.

Ліцензія вважається анульованою з дня, коли ліцензіат дізнався чи повинен був дізнатися про анулювання ліцензії, але у строк, не менший за один тиждень з дня прийняття органом ліцензування рішення про анулювання виданої йому ліцензії.

Підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є:

1) заява ліцензіата про анулювання власної ліцензії. Не є підставою для анулювання ліцензії заява ліцензіата про анулювання його ліцензії, що подана після видання органом ліцензування розпорядчого документа про проведення перевірки додержання таким ліцензіатом вимог ліцензійних умов і до закінчення строку: перевірки та усунення порушень ліцензійних умов (у разі їх наявності); у тридцять робочих днів після спливу терміну виконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов (крім випадку видання протягом цього строку органом ліцензування розпорядчого документа про проведення позапланової перевірки виконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов);

2) набрання чинності рішенням органу ліцензування про анулювання ліцензії або скасування такого рішення спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування;

3) наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення юридичної особи (державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця), крім випадку та строку, передбачених частиною четвертою статті 15 цього Закону;

4) подання копії свідоцтва про смерть фізичної особи - підприємця (у разі відсутності правонаступника);

5) акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності;

6) акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов. Повторним порушенням ліцензіатом ліцензійних умов вважається вчинення ним протягом двох років з дня видання органом ліцензування розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов нового порушення хоча б однієї з вимог ліцензійних умов, щодо якої видавалося таке розпорядження;

7) акт про виявлення недостовірності даних у документах, поданих суб`єктом господарювання разом із заявою про отримання ліцензії;

8) акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законом підстав (зокрема, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування, відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об`єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки);

9) акт про документальне підтвердження встановлення факту контролю (вирішального впливу) за діяльністю ліцензіата осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про оборону України", та (або) дії яких створюють умови для виникнення воєнного конфлікту, застосування воєнної сили проти України;

10) несплата за видачу ліцензії відповідно до частини другої статті 14 цього Закону.

Тобто зазначений правовий перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з ч. ч. 7-8 ст. 16 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» рішення про анулювання ліцензії, прийняте з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини другої цієї статті, набирає чинності з дня його прийняття. Рішення про анулювання ліцензії, прийняте з підстав, передбачених пунктами 4-9 частини другої цієї статті, набирає чинності через тридцять календарних днів з дня його прийняття.

Відповідно до п. 4.21. Положення № 2319 за результатами розгляду справи про правопорушення Комісія, або уповноважена особа Комісії, приймає одне з таких рішень: про застосування заходу впливу; про закриття справи про правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що проводячи планову перевірку підприємства позивача в період з 27.09.2018 р. по 28.09.2018 р., в ході якої, як зазначив представник відповідача і було встановлено повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов, 28.09.2018 р. склав відповідний акт за результатами проведеної перевірки № 1255/14-2/2 (а.с. 46). На підставі вказаного акту, відповідач прийняв розпорядження від 03.10.2018 р. № 1777, яким зобов`язав позивача в строк до 25.10.2018 р. усунути порушення пункту 80 Ліцензійних умов.

З наведеного вбачається, що за результатами проведення перевірки підприємства позивача перевіряючими не був складений акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов, під яким розуміється порушення ліцензіатом ліцензійних умов вважається вчинення ним протягом двох років з дня видання органом ліцензування розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов нового порушення хоча б однієї з вимог ліцензійних умов, щодо якої видавалося таке розпорядження, а складено акт перевірки, на підставі якого видано розпорядження від 03.10.2018 р. № 1777 про усунення порушення пункту 80 Ліцензійних умов.

Складений контролюючим органом 25.10.2018 р. акт про повторне порушення позивачем ліцензійних умов № 1294/14-3/4 не може вважатися актом про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов, на підставі якого у відповідача виникло б право на прийняття рішення про анулювання ліцензії, оскільки перевірка підприємства позивача була закінчена ще 28.09.2018 р.

Крім того, суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідно до ч. 15 ст. 19 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов видається органом ліцензування не пізніше трьох робочих днів з останнього дня проведення перевірки у разі виявлення за результатами її проведення порушень ліцензіатом вимог ліцензійних умов.

У разі складення за результатом проведення перевірки акта, що є підставою для анулювання ліцензії, розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов не видається.

Наведене свідчить про те, що відповідач приймаючи розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, фактично визнав відсутність підстав для складання акту про повторне порушення позивачем ліцензійних умов.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 3 ч. 14 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" визначено, що у разі встановлення в ході перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов підстав для складання актів, що є підставами для анулювання ліцензії, такі акти складаються як окремі документи в останній день проведення перевірки.

Відповідачем вказані умови не дотримані.

У зв`язку з викладеним, у відповідача були відсутні повноваження та підстави складати 25.10.2018 р. акт про повторне порушення позивачем ліцензійних умов №1294/14-3/4, оскільки, як зазначалося вище, перевірка позивача була закінчена 28.09.2018 р.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно прийняв оскаржуване розпорядження про анулювання ліцензії, а тому воно підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 480/4426/18 прийняте з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 480/4426/18 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 480/4426/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 27.08.2019 року