Справа № 640/4286/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4286/19 Головуючий у 1 інстанції Клочкова Н.В.
Суддя-доповідач - Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Ісаєнко Ю.А.

Парінова А.Б.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, треті особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку в ДРА;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку в ДРА, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму;

- у разі необхідності вийти за межі позовних вимог з метою захисту порушених прав позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що йому 18 лютого 2015 року при повторному огляді МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з отриманим пораненням під час виконання військових обов`язків при проходженні військової служби у місцях, де велися бойові дії. Позивач вважає, що має право на отримання грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, проте відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає в не розгляді поданих ним документів.

Відзиви на зазначену апеляційну скаргу від відповідача та від третіх осіб не надходили.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 жовтня 2018 року Закарпатським обласним військовим комісаріатом за вх. № 7532 зареєстрована заява ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю від 26 вересня 2018 року, до якої було додано пакет документів: копію паспорта, копію картки фізичної особи-платника податків, копію висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 16 грудня 2008 року №138, довідку МСЕК від 18 грудня 2015 року серії АВ№064671, копії посвідчень, копію військового квитка.

Відповідно до копії довідки до Акта огляду МСЕК серії АВ №0364671, позивачу при повторному огляді 18 лютого 2015 року встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново, причина інвалідності зазначена, як «поранення ТАК, отримано при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку в ДРА».

Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно заключення ВЛК, яке було додано позивачем до заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю, адресоване головному лікарю обласного центру медико-соціальної експертизи, зазначено діагноз: віддалені наслідки, осколкового поранення, отриманого під час бойових дій в Афганістані (1980 року) у вигляді атрофічних рубців у чоловій області по центу, в області підборіддя по центру та тім`яній області зліва. Стійкі наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми (1980 року) у вигляді посттравматичного кістозного церебрального арахноїду з помітним порушенням ліквородинаміки, лівобічним гемі синдромом, лікворо-гіпертензивними кризами частотою 2-3 рази на тиждень, легкими статико-координаторними порушеннями та помітними емоційно-вольовими розладами. Органічний астенічний розлад з легкими мнестичними порушеннями. Двобічний хронічний неврит слухових нервів з приглухуватістю справа ІІ ступені, зліва ІІІ ступені. ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний ХНК 0 ступені. Пресбіопія он. Аденома простати ІІ ступені. Сольовий діатез. Хронічний діатез. Хронічний холецистит, ф.н./ремісії. Дискінезія жовчовивідних шляхів. Реактивний панкреатит. Вторинний коліт. Згідно наказу Міністра оборони України №207 від 12 липня 1999 року по статтям 78б, 36В, 61б, 55в непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у військовий час. Вищевказані тілесні ушкодження можуть являтися наслідками осколкових поранень голови та обличчя, а також контузії головного мозку від вибухової хвилі від розірвавшогося снаряду під час проходження військової служби в ДРА (1980 року).

Згідно Акту судово-медичного обстеження №138 від 03 грудня 2008 року, судово-медичний експерт на підставі наданих йому даних судово-медичного обстеження ОСОБА_1 , з урахуванням даних консультантів-спеціалістів, відповідно до питань, поставлених на вирішення експерту, дійшов висновку, що на момент судово-медичного обстеження у ОСОБА_1 були виявлені наслідки тілесних ушкоджень у вигляді рубців на шкірних покривах чолової області по центру, підборіддя по центру та тім`яної області зліва. Клінічно ЛОР та невропатологом встановлено діагноз: Стійкі наслідки перенесеної ЧМТ (1980 року), контузії головного мозку у вигляді посттравматичного церебрального арахноїдиту зі стійким помірно вираженим гіпертензивним синдромом. Хронічний двобічний після травматичний неврит слухових нервів. Приглухуватість ІІ ступеню. Вищевказані тілесні ушкодження можуть являтися наслідками перенесених осколкових поранень голови і обличчя, а також контузії головного мозку від вибухової хвилі від розірвавшогося снаряду під час проходження військової служби в ДРА.

У зв`язку з наведеним, 26 серпня 2018 року позивач звернувся до Міністерства оборони України через Закарпатський обласний військовий комісаріат із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

08 листопада 2018 року листом №6626 ІНФОРМАЦІЯ_2 роз`яснив позивачу, що до заяви необхідно додати належним чином завірені копії документів та вказав, що крім документів доданих до заяви необхідно надати до ІНФОРМАЦІЯ_3 документ, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного собі тілесного ушкодження.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до Міністерства оборони України зі зверненням, на яке Департаментом фінансів Міністерства оборони України було надано відповідь від 16 листопада 2018 року №0290/Я-1681/889, якою рекомендовано позивачу звернутися до військового комісаріату за місцем проживання для отримання більш детальних роз`яснень з питання наявності права щодо призначення одноразової грошової допомоги, а військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 доручено запросити заявника на прийом та надати такі роз`яснення.

Вважаючи такі дії відповідача - Міністерства оборони України - протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.1 статті 3 цього Закону, він поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втратипрацездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців»).

Згідно з п.4 ч.2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Відповідно п. 6, 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 975, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, призначення і виплата одноразової допомоги здійснюється на підставі документів. У разі неподання повного комплекту документів (наприклад відсутності свідоцтва про смерть у разі загибелі військовослужбовця), підстав для призначення одноразової допомоги немає. Порядок призначення та виплати допомоги: особи, які мають право на одноразову допомогу звертаються з документами у обласний військовий комісаріат; комплект документів перевіряється та надсилається за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги; перевірені фахівцями документи розглядаються Комісією та подаються Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення одноразової допомоги; після прийняття рішення Міністром оборони України кошти надсилаються у обласний військовий комісаріат (військову частину), до якого були подані документи, для виплати одноразової допомоги отримувачам. Виплата одноразової допомоги провадиться в порядку черговості відповідно до дати подання документів після отримання Міністерством оборони коштів, передбачених на ці цілі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу при повторному огляді 18 лютого 2015 року встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново, причина інвалідності зазначена як «поранення ТАК, отримано при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку в ДРА».

26 серпня 2018 року позивач звернувся до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Як зазначалося, 08 листопада 2018 року листом №6626 ІНФОРМАЦІЯ_2 роз`яснив позивачу, що до заяви необхідно додати належним чином завірені копії документів та вказав, що крім документів доданих до заяви необхідно надати до ІНФОРМАЦІЯ_3 документ, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного собі тілесного ушкодження (а.с. 36).

Колегія суддів вважає помилковими посилання ІНФОРМАЦІЯ_5 на те, що в матеріалах справи позивача відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травм або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

В даному випадку слід врахувати положення абзацу 24 пункту 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років при призначенні пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14 серпня 2014 року № 530, згідно якого у разі настання інвалідності копія довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - до розпорядника бюджетних коштів подається тільки в тому разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Крім того, відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово - лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі).

Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, яким встановлено причинно-наслідковий зв`язок між отриманими пораненнями та їх наслідками що настали, підтвердило в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Згідно правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року по справі № 729/426/17: «рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу № 172 від 23 січня 2014 року в обставинах цієї справи засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання».

Також, відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №822/3005/17: «Порядок № 975 не визначає, який саме документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК тощо), повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги. У зв`язку з чим висновки суду апеляційної інстанції, що в якості такого документа приймається інформація чи довідка компетентного органу про обставини, за яких сталося поранення військовослужбовця під час проходження ним військової службі у відповідній військовій частині, є невірними.

У свою чергу, саме відповідач у цій справі, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, зобов`язаний був довести протилежне, а саме, те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження».

Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що Закарпатський ОВК при прийнятті рішення про повернення документів позивачу на доопрацювання порушив норми чинного законодавства та права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Згідно з пунктами 11-12 Порядку № 975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (пункт 12 Порядку № 975).

Приписами пункту 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що передумовою отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується Міністерством оборони України, є звернення до уповноваженого органу, в даному випадку - військкомату, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок за результатами розгляду заяви про призначення та виплати одноразової грошової допомоги виплати одноразової грошової допомоги, який направляється розпоряднику бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення (про призначення чи про відмову в призначенні такої допомоги).

При цьому, на Закарпатський ОВК покладено обов`язок направити до Міністерства оборони України висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства оборони України віднесено прийняття відповідного рішення.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду 01 серпня 2018 року у справі № 750/5060/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 802/1966/17-а, від 18 жовтня 2018 року у справі № 825/454/18.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що Закарпатським обласним військовим комісаріатом визначених чинним законодавством дій щодо подання висновку розпоряднику коштів зроблено не було, документи повернуто позивачу, чим порушено приписи пункту 12 Порядку № 975. При цьому, суд немає можливості захистити права позивача, зобов`язавши третю особу - Закарпатський обласний військовий комісаріат вчинити певні дії, оскільки позивачем до Закарпатського ОВК позовні вимоги не заявлялися, у даній справі він є третьою особою, а не відповідачем.

Також, із рішення суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Міністерства оборони України саме зі зверненням в порядку Закону України «Про звернення громадян» щодо надання роз`яснень про порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, а не з заявою про призначення та виплату такої допомоги, проте позивач проти такого твердження заперечує.

Разом з цим, матеріали справи не містять заяви, з якою позивач звертався до Міністерства оборони України, а тому, колегія суддів зазначає про неможливість надання оцінки вказаним твердженням позивача.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що документи позивача були повернуті йому на доопрацювання, тобто, питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України не вирішувалось у порядок та спосіб, визначені законодавством України, у зв`язку з ненаправленням Закарпатським обласним військовим комісаріатом відповідного висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги разом із заявою та необхідним пакетом документів позивача.

Відтак позовні вимоги до Міністерства оборони України є передчасними, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень апелянтів - висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Парінов А.Б.

Повний текст постанови виготовлено 19.08.2019 року.