Справа № 583/3194/19
Суддя: Ільченко В. М.
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 583/3194/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді Ільченко В.М.

за участю секретаря Верби Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону №1 патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції Київської області сержанта поліції Константінова Романа Олексійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2019 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.07.2019 відповідач виніс постанову серії ЕАВ №1352642 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. В даній постанові інспектор послався на те, що 22.07.2019 о 10.08 год. позивач керував транспортним засобом, що був переобладнаний без відповідного дозволу, а саме встановлено 10 сидінь (згідно реєстраційного документа - 7), та рухався по вул. Київській, на 116 км дороги М-03, чим порушив пп. 31.3 «а» Правил дорожнього руху. З вказаною постановою він був незгоден на місці її винесення, вважає цю постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зауважує, що зупинка транспортного засобу відбулася незаконно, так як не було законних причин для зупинки транспортного засобу. Зазначає, що він керував транспортним засобом Mercedes-Benz Vito 115, в якому знаходилися його рідні, поверталися додому із м. Києва, де торгували на ринку вирощеними ягодами. В салоні знаходилися три сидіння, які використовували для зручностей при торгівлі. Відповідач порахував вказані сидіння як додаткові сидіння автомобіля та не став слухати його пояснення. Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає ст. 283 КУпАП, оскільки в постанові інспектором поліції не зазначено будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення ним порушення правил дорожнього руху, відсутній його підпис про те, що відповідач ознайомив з його правами, при винесенні постанови відповідач не повідомив про право на адвоката. Тому просить скасувати постанову серії ЕАВ №1352642 від 22.07.2019.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що автомобіль під керуванням позивача був зупинений ним за порушення Правил дорожнього руху, а саме п. 31.4.7 (в), так як на скло автомобіля були встановлені додаткові предмети, які обмежують оглядовість з місця водія, а саме на лобовому склі була розміщена табличка з написом маршруту руху, яка не відповідала вимогам п. 27 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту». Він підійшов до автомобіля, належним чином представився та повідомив суть вчиненого правопорушення. На відео, яке додається до матеріалів справи, зафіксовано подію за участю сторін. Позивач не заперечував факту встановлення додаткового сидіння на його транспортному засобі, що він також не заперечує у своїй позовній заяві. Останньому були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позивач не виявив бажання скористатися будь-яким з прав. В ході розгляду справи він не перешкоджав реалізації права позивача на отримання правової допомоги на місці розгляду справи в телефонному режимі. Зазначає, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд проаналізував матеріали справи, врахував позицію сторін, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку.

Статтею 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.

Статтею 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлено, що інспектором роти №4 батальйону №1 патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції Київської області сержантом поліції Константіновим Р.О. 22.07.2019 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1352642, згідно якої прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 22.07.2019 о 10.08 год. в Київській області на 116 км дороги М-03 керував транспортним засобом Mercedes-Benz Vito 115 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , що був переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме встановлено 10 сидінь (згідно реєстраційного документа - 7), чим порушив п. 31.3 (а) Правил дорожнього руху.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 121 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, а пунктом 1.4 визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно пп. 31.3 (а) Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Конструкція сучасних транспортних засобів розробляється та вдосконалюється протягом багатьох років; механізми, агрегати і деталі багаторазово розраховуються, проходять різноманітні випробування як у лабораторіях, так і в дорожніх умовах. Вузли і агрегати, призначені для одного типу транспортних засобів, можуть не витримати навантаження, нормативів безпеки дорожнього руху, прийнятих для інших транспортних засобів, якщо ці вузли або агрегати встановлюються на останніх. Тому використання вузлів чи деталей, що не відповідають установленим вимогам або не передбачені для даної моделі транспортного засобу, особливо коли це тягне за собою загрозу безпеці дорожнього руху, без узгодження з заводом-виготовлювачем або іншою уповноваженою на те організацією недопустиме.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Згідно п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів, а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми відносяться лише до категорії В, тобто до легкових автомобілів.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про дорожній рух», переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України.

Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.

Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Переобладнання транспортних засобів регулюється Порядком переобладнання транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2010 №607 (далі - Порядок №607).

Відповідно до п. 4 Порядку №607, до переобладнання транспортного засобу власник або його представник подає транспортний засіб за місцем реєстрації такого засобу для проведення огляду територіальним органом з надання сервісних послуг МВС, за результатами якого отримує відповідний акт, складений за формою, установленою МВС.

Пунктом 13 Порядку №607 передбачено, що після переобладнання транспортного засобу власник або його представник обирає організацію з оцінки відповідності та подає заяву про проведення оцінювання відповідності транспортного засобу, що переобладнаний, вимогам правил, нормативів і стандартів України, а також умовам (вимогам), викладеним у документі про погодження. За результатами такого оцінювання видається:

- сертифікат відповідності - для переобладнаних автобусів та транспортних засобів, які переобладнані (за винятком транспортних засобів, переобладнаних для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива) суб`єктом господарювання, що має нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання, узгоджену з МВС та Мінінфраструктури, і свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

- акт технічної експертизи або сертифікат відповідності - для транспортних засобів, що переобладнані в індивідуальному порядку, а також для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива.

Згідно п. 18 Порядку №607 перереєстрація транспортного засобу, що переобладнаний, проводиться територіальним органом з надання сервісних послуг МВС відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок №1388).

Відповідно до п. 33 Порядку №1388 перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі Vito 115 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , є загальним легковим пасажирським - В, з повною масою 2770, категорії - В, з кількістю сидячих місць з місцем водія - 7.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем не заперечується факт встановлення 3 сидінь, які, за твердженням позивача, використовувалися для зручності при торгівлі.

Отже, ця обставина визнається учасниками справи, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, не підлягає доказуванню.

Таким чином, транспортний засіб, яким керував позивач, було самовільно переобладнано та встановлено додатково 3 місця для сидіння більше дозволеного свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що наявність трьох сидінь в салоні автомобіля, на яких ніхто не сидів під час руху транспортного засобу, ніяким чином не впливає на технічний стан автомобіля та не є переобладнанням автомобіля, що могло б вплинути на безпеку дорожнього руху, оскільки ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом який переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, незалежно від того, чи є пасажири чи немає.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем були порушені вимоги Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП, розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція №1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою ст. 121 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції №1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції №1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Інструкції №1395 постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

До відзиву на позовну заяву відповідачем наданий відеозапис, з якого вбачається, що транспортний засіб, яким керував позивач, мав 10 сидячих місць з місцем водія, в салоні автомобіля знаходилися 9 пасажирів, в тому числі малолітня дитина. При розгляді справи позивачу були роз`яснені його права, клопотання про необхідність юридичної допомоги позивачем не заявлялося.

Проте, наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Разом з тим, як зазначалося вище, судом встановлено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КАС України, а тому відповідачем правомірно прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених доказів свідчить про безпідставність вимог позивача, в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 121, ст.ст. 222, 247, 251, 254, 258, 268, 280, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України, «Про дорожній рух», Законом України «Про автомобільний транспорт», Законом України «Про національну поліцію», Правилами дорожнього руху, ст.ст. 2, 5, 9, 72-77, 241-246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення з одночасним поданням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області В.М. Ільченко