Справа № 640/15669/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 серпня 2019 року м. Київ № 640/15669/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючої судді Клочкової Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»
до про Міністерства аграрної політики та продовольства України визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (надалі - позивач) адреса: 65005, місто Одеса, вулиця Бугаївська, будинок 21, офіс 507 до Міністерства аграрної політики та продовольства України (надалі - відповідач), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 24, в якій позивач просить суд визнати бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України протиправною, зобов`язати вчинити певні дії, а саме: розірвати трудовий договір з заступником генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» ОСОБА_1 на підставі статті 45 Кодексу законів про працю України.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що на державному підприємстві «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» діє первинна профспілкова організація працівників підприємства. Виборним органом позивача є профком, до складу якого входять голова профкому ОСОБА_2 та члени - ОСОБА_3 й ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 10.2 статуту підприємства, управління підприємством здійснюється його генеральним директором, який призначається Міністерством аграрної політики та продовольства України.

Генеральний директор підприємства, в свою чергу, як зазначено у позовній заяві, за погодженням відповідача, призначає та звільняє своїх заступників.

У зв`язку зі звільненням генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №70-п від 21 березня 2019 року, на заступника директора підприємства ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків генерального директора.

Т.в.о. генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» ОСОБА_1 за час свого керівництва підприємством допустив численні порушення законодавства України, у зв`язку з чим 20 липня 2019 року позивачем проведено засідання та відповідно до протоколу №1 вирішено направити Міністру аграрної політики та продовольства України вимогу про розірвання трудового договору з ОСОБА_1

23 липня 2019 року вказана вимога направлена на адресу відповідача.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №223-п від 01 серпня 2018 року наказ про тимчасове покладення обов`язків генерального директора на ОСОБА_1 було визнано таким, що втратив чинність, але ОСОБА_1 залишено на посаді заступника генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктами 1,2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Так, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що на ОСОБА_1 , як на заступника генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21 березня 2019 року № 70-п, покладено тимчасове виконання обов`язків генерального директора підприємства з 22 березня 2019 року до призначення керівника в установленому законодавством порядку.

23 липня 2019 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі статті 45 Кодексу законів про працю України.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01 серпня 2019 року №223-п, у тому числі, визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21 березня 2019 року №70-п «Про тимчасове покладення виконання обов1язків генерального директора на ОСОБА_1 ».

Тобто, ОСОБА_1 , як свідчать додані до позовної заяви документи, продовжує обіймати посаду заступника генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

Пунктом 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Наведене свідчить, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу».

Відповідно до Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України «Про державну службу» та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов`язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та ін.

З урахуванням вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що посада ОСОБА_1 не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Крім того, посада заступника генерального директора державного підприємства не є посадою державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень, а робота на ній не належить до службової (публічної) діяльності.

Суд зауважує, що робота позивача в державній установі, не зважаючи на спеціальну процедуру призначення та звільнення, не є проходженням публічної служби в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а однієї тієї обставини, що стороною у даних спірних правовідносинах є Міністерство аграрної політики та продовольства України недостатньо для розгляду трудового спору в порядку адміністративного судочинства.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 лютого 2013 року №К/9991/57176/11 зазначено, що діяльність керівника державної установи не є публічною службою, а акт центрального органу виконавчої влади, щодо прийняття на роботу, а також укладення контракту з підпорядкованою установою, стосовно трудових відносин не є публічно-правовим актом суб`єкта владних повноважень і не може оскаржуватися за правилами адміністративного судочинства.

Наведений висновок суду щодо розмежування трудових правовідносин та публічної служби, а також юрисдикції судів щодо розгляду таких спорів, підтверджується правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8, де у п. 13.1 зазначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на саме публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Також, у пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 вказано, що діяльність особи, призначеної у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління на посаду керівника юридичної особи - суб`єкта господарської діяльності (наприклад, керівник житлово-експлуатаційної організації, призначений на цю посаду відповідним органом місцевого самоврядування), що функціонує на основі права господарського відання або права оперативного управління, або за рішенням органу місцевого самоврядування, не є публічною службою, передбаченою пунктом 15 статті 3 КАС. Трудові правовідносини таких осіб регулюються законодавством про працю, а спори із цих питань розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки робота ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» не є публічною службою, у даній справі відсутній спір з приводу прийняття громадян на публічну службу та її проходження.

Зазначений спір є виключно трудовим спором і повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Наявність у спірних правовідносинах сторони суб`єкта владних повноважень - Міністерства аграрної політики та продовольства України, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно-правовим, оскільки ОСОБА_1 не проходив публічну службу, а в спірних правовідносинах Міністерства аграрної політики та продовольства України відносно нього не виконує функцій суб`єкта владних повноважень, а фактично є роботодавцем у трудових відносинах.

Суд зазначає, що трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України (частина перша статті 1 Кодекс законів про працю України.

Тобто, позивач, оскаржуючи бездіяльність відповідача, яка, за його доводами, полягає у невчиненні дій щодо розірвання трудового договору з заступником генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» ОСОБА_1 на підставі статті 45 Кодексу законів про працю України, має намір вирішити трудовий спір, отже спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, з урахуванням положень діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції відповідного місцевого загального суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За таких підстав та з урахуванням того, що спір між сторонами виник не у зв`язку з виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій та не віднесений до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, приходжу висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду.

Керуючись статтями 160-162, частинами 1, 6 статті 170, статтею 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. У відкритті провадження за позовом первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

2. Роз`яснити первинній профспілковій організації працівників державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Роз`яснити первинній профспілковій організації працівників державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду.

4. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова