Справа № 540/1375/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1375/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ Держпраці), вчинені при винесені та реалізації постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 та

зобов`язати Головне управління Держпраці у Херсонській області відкликати безпідставно винесену постанову № ХС3841/ 1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 з Бериславського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, де знаходиться виконавче провадження № 59271172.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ГУ Держпраці у Херсонській області №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року, на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України, на позивача накладено штраф у розмірі 751 140 грн. Зазначена постанова призвела до відкриття Бериславським РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області виконавчого провадження.

Позивач, вважає, що постанова про накладення штрафу №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 не є виконавчим документом та підлягає відкликанню з Бериславського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, оскільки прийнята не вповноваженим на те Законом органом - Головним управлінням Держпраці у Херсонській області. Так, на думку позивача при визначенні меж компетенції відповідача слід керуватись ч.4 ст .265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), згідно якої штрафи, зазначені у ч.2 ст. 265 КЗпП України накладаються виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, тобто, на думку позивача, виключно Державною службою України з питань праці.

В свою чергу, Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі - Порядок №509), ФОП ОСОБА_1 вважає підзаконним актом, в якому визначено лише загальний механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених як ч.2 ст. 265 КЗпП України так і частиною другою - сьомою ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" та норми якого за ієрархічним значенням є нижчими за положення КЗпП України.

Також, позивач посилається на положення ч.7 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", згідно яких у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання. Зазначене, в сукупності, на думку позивача, є підставою для задоволення вимог позову.

У зв`язку з поданням позовної заяви без додержання вимог, встановлених статтею 169 КАС України, ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року даний позов, відповідно до ст. 169 КАС України, залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення його недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позову без руху.

25.07.2019 року недоліки позову усунуто, у зв`язку з чим, ухвалою від цієї ж дати провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

13.08.2019 року відповідачем надано до суду відзив на позов, згідно якого ГУ Держпраці заявлені позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Так, відповідач стверджує, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади. Пунктом 7 Положення про Державну службу України з питань праці визначено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, яким є Головне управління Держпраці в Херсонській області.

Також, відповідач зазначає, що право начальників територіальних органів Держпраці та їх заступників накладати штрафи за порушення законодавства про працю, передбачені ч.2 ст. 265 КЗпП України, встановлені п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509.

Окрім наведеного, відповідач зазначає, що згідно п.11 Порядку №509 - несплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України). Отже, постанова про накладення штрафу, передбаченого ч.2 ст. 265 КЗпП України є виконавчим документом і пред`являється до виконання органам державної виконавчої служби у встановленому законом порядку.

Таким чином, свої дії ГУ Держпраці з винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.04.2019 року №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС, а також щодо звернення її до виконання вважає вчиненими відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі зазначеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

19.08.2019 року від ФОП ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач повторно наводить аргументи позову щодо відсутності у відповідача повноважень з накладення штрафів, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України. Стверджує, що згідно положень ч.3 ст. 2 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, не можуть здійснювати владні повноваження, крім випадків, визначених законом, тоді як повноваження керівників територіальних органів Держпраці та їх заступників щодо винесення постанов про накладення штрафів, передбачені підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком №509. Також, позивач повторно вказує, що на його думку, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.04.2019 року №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС не є виконавчим документом.

Відповідно до положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, суд вирішує дану справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши надані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

04.04.2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області, за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування Головного управління Держпраці у Херсонській області від 21.03.2019 року №ХС3841/1148/АВ щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю встановлено, що позивачкою допущено до роботи 6 працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу та накладено на неї штраф у розмірі 751 140 грн. про що винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС.

Зазначена постанова звернена відповідачем до виконання. Постановою державного виконавця Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Маринко Віктором Сергійовичем від 05.06.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови №ХС 3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року, видану ГУ Держпраці.

ФОП ОСОБА_1 , вважаючи дії відповідача при винесенні та реалізації постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року протиправними, просить зобов`язати ГУ Держпраці відкликати безпідставно винесену постанову.

Вирішуючи даний спір суд виходить із наступного.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При вирішення питання про відкриття провадження у справі, судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 12.07.2019 року, в якій, окрім іншого, зазначено, що зміст оскаржених дій полягає саме у прийнятті відповідачем рішення - постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року, а не вчинення будь-яких інших дій, які можливо відокремити від цього рішення. Також, судом зазначено, що незважаючи на формулювання позивачем позовних вимог, даний спір має майновий характер, дії Головного управління Держпраці у Херсонській області, вчинені при винесені та реалізації постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, породжують наслідки для змін майнового стану позивача.

Проте, представник ФОП ОСОБА_1., виконуючи приписи зазначеної ухвали суду, в клопотанні про усунення недоліків позовної заяви від 25.07.2019 року вказав, що заявлена позовна вимога є немайновою, оскільки сама по собі постанова відповідача порушує публічний порядок, оскільки дії щодо її прийняття позивач вважає протиправними. Окрім зазначеного, позивачем проігноровано пропозицію суду надати докази скасування постанови про накладення штрафу та/або докази скасування постанови державного виконавця від 05.06.2019 року. В якості підставі для задоволення позову заявлено єдиний аргумент - відсутність в ГУ Держпраці, передбачених Законом повноважень щодо вчинення дій з винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року.

Аналізуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що дослідженню в рамках даного позову підлягає лише питання наявності в відповідача повноважень щодо накладення штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених ч.2 ст. 265 КЗпП України, тоді як результати інспекційного відвідування, оформлені відповідним актом ГУ Держпраці від 21.03.2019 року №ХС3841/1148/АВ та виявлені за результатом інспекційного відвідування порушення законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 не оскаржені та не заперечуються ані в позові, ані в відповіді на відзив. Також, не оскаржена й сама постанова №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019, а лише дії щодо її прийняття.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суд з`ясовує, зокрема, чи були оскаржені дії ГУ Держпраці здійснені, зокрема, у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були такі дії (бездіяльність) здійснені пропорційно.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення N 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року N 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пункту 2 Положення N 96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення N 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 6 пункту 4 Положення N 96 встановлено, що Держпраця здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення N 96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до зазначених норм Головному управлінню Держпраці в Херсонській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Також, право центрального органу виконавчої влади визначати об`єм повноважень своїх територіальних підрозділів прямо передбачено ч.3 ст. 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", згідно якого територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади.

Додатково, Положенням про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340, серед іншого, визначено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці (пп.5, 50, п.4 зазначеного Положення).

Законодавством визначено фінансові санкції для роботодавців за порушення в оформленні трудових відносин з працівниками.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, кодифікованим законом безальтернативно передбачено відповідальність юридичних та фізичних осіб-підприємців, які порушують законодавство про працю, зокрема, за допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Вид відповідальності, її розмір та те, що в даному конкретному випадку вона передбачена законом позивачем не заперечується, як і не заперечується обов`язок юридичних та фізичних осіб здійснювати допуск працівника до роботи лише після оформлення трудового договору (контракту).

Спірним є лише право територіального органу застосовувати штрафи за порушення, передбачені ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, кодексом передбачено повноваження КМУ розробити порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення". Такий Порядок був розроблений та затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, має назву Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Пунктом 3 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Приписами пункту 8 Порядку № 590 визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

З аналізу викладеного вбачається, що штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачені частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

З наявної в справі постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року вбачається, що вона складена та підписана заступником начальника ГУ Держпраці - Франкевич Т.І ., тобто, посадовою особою, яка уповноважена на те Порядком №509.

Твердження позивача про те, що дії відповідача з накладення штрафу є протиправними, оскільки існує конкуренція між положеннями ч.4 ст.265 КЗпП України та п. 2 Порядку № 509, яка відповідно ч.7 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" має бути вирішена шляхом трактування норм в інтересах суб`єкта господарювання, суд вважає помилковими в силу наступного.

Так, ФОП ОСОБА_1 безпідставно вважає положення Порядку №509 такими, що передбачають лише загальний механізм накладення штрафу. Навпаки, норми наведеного порядку є спеціальними, оскільки детально регламентують порядок та спосіб накладення штрафів, в тому числі передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України, тоді як ч.4 ст. 265 КЗпП України, по-суті, є відсилочною нормою, в якій йдеться про те, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким порядком, згідно преамбули постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 є вже наведений Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Тобто, Порядок №509 не є конкурентною нормою по відношенню до ч.4 ст. 265 КЗпП України, а є нормою, виданою на розвиток зазначеної частини статті КЗпП України.

Більш того, позивач в рамках даного позову вживає заходів щодо доведення факту неоднозначного (множинного) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю) з метою довести наявність підстав для застосування ч.7 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", згідно якої, в такому випадку, норми трактуються в інтересах суб`єкта господарювання. Однак, суд звертає увагу, що суперечність норм, яка на думку ФОП ОСОБА_1 існує, стосується лише повноважень територіального органу Держпраці в частині застосування штрафів за порушення, передбачені ч.2 ст. 265 КЗпП України та жодним чином не скасовує та не зменшує відповідальність за ці порушення. Отже, навіть у випадку встановлення факту конкуренції норм, що само по собі визнано судом недоведеним, зазначена обставина не звільняє позивача від відповідальності за порушення встановлені ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу на те, що Порядок №509 затверджений постановою Кабінету Міністрів України, які згідно приписів ст. 117 Конституції України є обов`язковими до виконання, даний Порядок не визнаний судом протиправним та не є скасованим.

Таким чином, підстави вважати постанову ГУ Держпраці про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року такою, що прийнята відповідачем з перевищенням наданих органу повноважень відсутні.

Також, суд не погоджується з твердженням ФОП ОСОБА_1 стосовно того, що зазначена постанова не є виконавчим документом в силу наступного.

Згідно п.7 ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню, серед інших документів й рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Стаття 4 зазначеного Закону містить вимоги до виконавчого документа, яким постанова ГУ Держпраці про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року відповідає в повній мірі, що також не заперечується позивачем, оскільки жодного доводу на підтвердження ним протилежного, в документах по суті спору, не наведено.

Відповідно ч.8 ст. 265 КЗпП України виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Пунктом 11 Порядку №509 передбачено, що не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

З аналізу викладеного, вбачається, що постанова №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року відповідає вимогам до виконавчих документів, є виданою вповноваженим на те державним органом, отже й підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, на думку суду, надані усі необхідні докази в підтвердження правомірності його дій щодо винесення та реалізації постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 року, тоді як доводи позивача, щодо відсутності в ГУ Держпраці повноважень на вчинення зазначених дій суд вважає необґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Головного управління Держпраці у Херсонській області, вчинених при винесені та реалізації постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХС3841/1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 та зобов`язання Головного управління Держпраці у Херсонській області відкликати безпідставно винесену постанову № ХС3841/ 1148/АВ/ТД-ФС від 04.04.2019 з Бериславського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, де знаходиться виконавче провадження № 59271172 задоволенню не підлягають.

Судові витрати відносяться на позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпраці у Херсонській області (, адреса: 73026, м. Херсон, вул. Тираспільська,1) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 112040100