Справа № 160/4292/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Справа № 160/4292/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №160/4292/19 за позовом Державного підприємства "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2018р., за яким згідно ст. 126 ПК України за порушення строків сплати грошового зобов`язання з ПДВ застосовано штраф, загальна сума якого складає 71 117, 50 грн.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/4292/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Ухвалою суду від 15.05.2019р. відкрито провадження в адміністративній справі №160/4292/19 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №160/4292/19 у спрощеному провадженні.

В обґрунтування позовних вимог Державного підприємства "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" зазначено про невідповідність висновків акта перевірки в частині несвоєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість, які визначені у деклараціях підприємства за жовтень, грудень 2017р., рішенні суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 12.08.2015р. №448вр-15/804 по строках сплати 30.11.2017р., 30.01.2018р. та 30.01.2015р. При цьому, позивач вважає, що контролюючий орган не мав повноважень при проведенні камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податкових зобов`язання, а виключно перевіряти дані податкової звітності підприємства, у зв`язку з чим прийняте на підставі акту незаконно проведеної перевірки податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Окрім зазначеного, позивач вважає, що, зважаючи на дату формування акта перевірки та перевіряємий період, податковий орган пропустив строк для застосування відповідних штрафних санкцій. Також, позивач у відповіді на відзив зауважив, що законодавець наділив контролюючий орган застосовувати до платника штраф за ст. 126 Податкового кодексу України у випадку сплати суми грошового зобов`язання, зазначеної у сумі платіжного доручення з затримкою сплати, проте не наділив податковий орган правом застосовувати штраф при виконанні п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Позиція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відображена у відзиві на адміністративний позов та аргументована правомірністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Так, відповідач зазначив, що в ході перевірки контролюючим органом встановлено порушення підприємством п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України у вигляді несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань по податку на додану вартість, які визначені у деклараціях підприємства з жовтень, грудень 2017 року, рішенні суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 12.08.2015р. №448вр-15/804 по строках сплати 30.11.2017р., 30.01.2018р. та 30.01.2015р. із затримкою понад 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державне підприємство "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" () зареєстровано як суб`єкт підприємницької діяльності - юридичну особу від 10.07.1991р.

Підприємство перебуває на податковому обліку у контролюючих органах від 06.03.1997р. за № (в т.ч. як платник податку на додану вартість від 25.11.1997р.).

04.12.2018р. фахівцем Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку, за результатами якої відповідачем складено Акт «Про результати камеральної перевірки ДП «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ТА ПРОЕКТНО-РОЗВІДУВАЛЬНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ ТЕХНОЛОГІЇ» () з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за жовтень 2017 року, грудень 2017 року, рішення суд про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (наказ ДПА України від 07.12.10 №927) від 12.08.2015 №448вр-15/804» за №70079/142/04-36-55-05-33/14310483 від 04.12.2018р. (далі - акт перевірки).

Так, за підсумками даної перевірки контролюючий орган дійшов до висновку щодо несвоєчасної сплати підприємством узгоджених сум податкових зобов`язань у зв`язку з несвоєчасним поданням платіжним доручень до установи банку, у зв`язку з чим Державне підприємство "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" слід притягнути до відповідальності, передбаченої п. 126.1 ст. 126 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2018р., яким збільшено грошове зобов`язання Державного підприємства "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг)» (код платежу 14060100) шляхом застосування штрафних санкцій (штраф 20%) за порушення строків сплати узгодженого грошового зобов`язання в сумі 355 587, 50 грн. в сумі 71 117, 50 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, Державне підприємство "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" звернулось до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового Кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У відповідності до пункту 75.1. статті 75 Податкового Кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII від 21.12.2016р., який набрав чинності з 01.01.2017р., підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України доповнений абзацом другим, відповідно до якого предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Таким чином, законодавством розширено предмет камеральної перевірки шляхом включення до нього, зокрема, питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

В силу приписів пункту 76.3 статті 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання відноситься саме до інших питань, а відтак 30-денний строк, визначений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 Податкового кодексу України, не розповсюджується на камеральну перевірку цього питання, а тому, камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, тобто 1095 днів.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 31.07.2018р. у справі №804/4056/17, від 05.06.2018р. у справі №803/1315/17, від 04.09.2018р. у справі №808/2195/17.

За приписами пункту 86.1 статті 86 Податкового Кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків (пункт 86.8 статті 86 Податкового кодексу України).

З огляду на вищевикладене, твердження позивача про те, що відповідач не мав права проводити камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість не знайшли свого підтвердження, з огляду на набрання чинності 01.01.2017р. Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII від 21.12.2016р., який внесено зміни до п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України та розширено предмет камеральної перевірки шляхом включення до нього, зокрема, питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Підпунктом 16.1.4 пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, встановлено обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

У п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно із положеннями п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно із підпунктом 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (підпункт 49.18.1);

- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (підпункт 49.18.2);

- календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.3);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним (підпункт 49.18.4);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб підприємців протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.5).

Відповідно до статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними, зокрема, у підпункті 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України передбачено, що сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У розумінні підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

З наведеного слідує, що посилання позивача про безпідставність нарахування штрафних санкцій за затримку платежів за відповідні періоди є необґрунтованими, оскільки суми сплачені підприємством за платіжними дорученнями відповідно до норм законодавства спрямовувалися в рахунок погашення податкового боргу.

При цьому, інформація щодо кількості днів затримки по сплаті позивачем грошового зобов`язання з податку на додану вартість по податковій декларації підприємства № від 18.01.2018р. наявна в розрахунку штрафної санкції (додаток до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) та становить 303 дні.

Порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків врегульований статтею 100 Податкового кодексу України, в якій зазначено наступне.

Розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Розстрочені суми грошових зобов`язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення.

Відстрочені суми грошових зобов`язань або податкового боргу погашаються рівними частками починаючи з будь-якого місяця, визначеного відповідним контролюючим органом чи відповідним органом місцевого самоврядування, який згідно із пунктом 100.8 статті 100 затверджує рішення про розстрочення або відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, але не пізніше закінчення 12 календарних місяців з дня виникнення такого грошового зобов`язання або податкового боргу, або одноразово у повному обсязі.

Відповідно до приписів пункту 32.1 статті 32 Податкового кодексу України - зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно із приписами пунктів 32.2 та 32.3 статті 32 Податкового кодексу України, зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки, однак не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку.

В контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами Податкового кодексу України (порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що ухвалою від 12.08.2015р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом (справа №448вр-15/804/2370/15) відстрочено виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/2370/15 від 02.03.2015р. про стягнення заборгованості з податку на додану вартість в сумі 311 661, 00 грн. до грудня 2015 року, а також розстрочено виконання зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 311 661, 00 грн. наступним чином: в грудні 2015 року - 1000,00 грн., з січня 2016 року по серпень 2019 року включно по 7000,00 грн. кожен місяць, та у вересні 2019 року - 2661, 00 грн.

Розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості - податковий борг - несплачена сума узгодженого (самостійно задекларованого) грошового зобов`язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати такого і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що судове рішення про стягнення податкового боргу, яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених статтею 126 Податкового кодексу України.

При цьому суд звертає увагу, що розстрочення виконання судового рішення про стягнення податкового боргу приймалось судом за заявою платника податків, який усвідомлював, що ним було допущено податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної сплати самостійно узгоджених податкових зобов`язань. Тобто позивач був обізнаний, що несплата податкових зобов`язань заподіює шкоду суспільним інтересам у вигляді несвоєчасного надходження до Бюджету узгоджених сум податкових зобов`язань, і така шкода є наслідком протиправної бездіяльності саме позивача, а отже втручання держави шляхом нарахування штрафних санкцій на такі суми податкового боргу є правомірним та передбачуваним для позивача, з огляду на встановлену відповідальність за несвоєчасне перерахування податкових зобов`язань, та не є надмірним з огляду на визначеність розміру такої відповідальності та правовідносин, що склались.

Вказана правова позиція була відображена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018р. у справі №812/8730/13-а (К/9901/4427/18).

Отже, передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

Зазначена норма є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Згідно пункту 100.9 статті 100 Податкового кодексу України - рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань чи податкового боргу, а також про перенесення строків сплати розстрочених, відстрочених сум або їх частки щодо загальнодержавних податків та зборів на строк, що виходить за межі одного та/або більше бюджетних років, крім випадків, передбачених цим пунктом, приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, про що повідомляється центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань чи податкового боргу, а також про перенесення строків сплати розстрочених, відстрочених сум, якщо сума попередньо наданого розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань чи податкового боргу не була погашена, приймається за вмотивованим та обґрунтованим рішенням керівника (заступника керівника) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує та веде у відкритому доступі Реєстр заяв про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань чи податкового боргу, який щодня опубліковує на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до п.110.1 ст.110 Податкового кодексу України, платники податків несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За змістом статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Суд вказує, що фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори (пункт 113.1 статті 113 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Крім того, передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу.

Тобто, правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов`язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов`язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

За таких обставин, суд зазначає, що відповідачем правомірно було зроблено висновок про порушення позивачем строків сплати узгоджених грошових зобов`язань із сплати податку на додану вартість по деклараціям за жовтень 2017 року, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами той факт, що на момент проведення контролюючим органом 04.12.2018р. камеральної відповідні податкові зобов`язання підприємства були погашені у повному обсязі (в т.ч. з урахуванням висновків акта перевірки №40891/733-04-36-12-08-33/14310483 від 27.07.2018р.).

У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення (пункт 116.1 статті 116 Податкового кодексу України).

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що на платника податку покладено обов`язок щодо самостійної сплатити суми податкового зобов`язання, зазначену у податковій декларації, протягом 10 календарних днів. При цьому, податкове законодавство наділяє контролюючий орган правом нарахувати штраф за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання лише із фактом такого порушення.

Враховуючи зазначене, платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу за порушення строку сплати узгоджених сум грошових зобов`язань, передбаченого ст. 126 Кодексу, в залежності від кількості днів затримки сплати узгодженої суми грошових зобов`язань з дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, і до дня укладання договору про розстрочення податкового боргу.

Згідно з актом перевірки в порушення вимог пункту 50.1 статті 50, пунктів 57.1, 57.3 статті 57 та пункту 203.2 статті 203 Кодексу платником податків несвоєчасно сплачено суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість зазначених в податкових деклараціях з ПДВ за жовтень-грудень 2017 року, а також в рішеннях суду про розстрочення податкового боргу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що податковий борг підприємства з податку на додану вартість згідно рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 12.08.2015р. №448вр-15/804 (наказ ДПА України від 07.12.10р. №927) по податковій декларації за листопад 2014 року від 18.12.2014р. і за грудень 2014р. від 19.01.2015р., податкових декларацій за жовтень 2017р. та за грудень 2017р. погашено з порушенням граничного строку шляхом сплати грошових коштів, дати фактичного погашення сум узгоджених податкових зобов`язань наведені у таблиці акта перевірки.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Кодексу за несвоєчасну сплату податку розраховано штрафну санкцію на загальну суму 355 587, 50 грн. (20% погашеної суми податкового боргу - 71 117, 50 грн.).

З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про наявність складу податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання.

Предметом розгляду даної справи є несвоєчасна сплата узгодженої суми податкового зобов`язання, тобто порушення граничних строків сплати таких зобов`язань, що призвело до нарахування контролюючим органом штрафу, а не встановлення факту наявності податкового боргу або його стягнення.

Таким чином, надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд зазначає, згідно частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд доходить до висновку про необґрунтованість заявлених Державним підприємством "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" (місцезнаходження: 52204, Дніпропетровська область, м.Жовті Води, бульвар Свободи, 37; ) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський