Справа № 754/3105/17
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2019 року

Київ

справа №754/3105/17

адміністративне провадження №К/9901/46550/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - ОСОБА_1 , про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року, ухвалену в складі головуючого судді Шевчука О.П. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року, ухвалену в складі головуючого судді Кузьменка В.В., суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У березні 2017 року Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просило:

- визнати протиправними дії відповідача щодо накладення штрафу;

- скасувати постанову державного виконавця ВП №31490870 від 22.02.2017 року про накладення на штрафу у розмірі 5100 грн.

2. В обґрунтування позову, посилаючись на протиправність оскарженої постанови, позивач зазначає про здійснення, на виконання рішення суду, перерахунку і нарахування стягувачу відповідних сум пенсії та надання запитуваної державним виконавцем у відповідних вимогах інформації.

ІІ. Встановлені судами обставини справи

3. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУТЮ у м. Києві від 08.11.2016 року у ВП № 31490870 відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2а-830/2011.

4. 02.12.2016 року державним виконавцем було винесено вимогу Лівобережному об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання надати інформацію щодо виконання виконавчого листа №2а-830/2011 від 27.02.2012 виданого Деснянським районним судом міста Києва.

5. Орган Пенсійного фонду, листом від 13.12.2016 року повідомив управління ДВС, що Управлінням здійснено нарахування ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров`ю у розмірі 50647,09 грн. та у разі наявності фінансування виплата нарахованої суми буде проведена у встановленому порядку.

6. Позивачем, листом від 21.02.2017 року надано розрахунок нарахованої суми з відповідними роз`ясненнями.

7. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУТЮ у м. Києві від 22 лютого 2017 року у ВП № 31490870 на Лівобережне об`єднане управління ПФУ в м. Києві накладено штраф в розмірі 5100 грн. за невиконання виконавчого листа № 2а-830/11 від 27.02.2012 року.

8. Суть спору полягає у визначенні правомірності винесеної державним виконавцем постанови про накладення штрафу.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення.

9. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року, адміністративний позов задоволений.

10. Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про протиправність оскарженої постанови державного виконавця, оскільки невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може уважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги та аргументи сторін.

11. Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправомірність висновку суду апеляційної інстанції, просить скасувати оскаржені судові рішення.

V. Позиція Верховного Суду

12. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

13. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

14. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

15. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

16. Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

17. З аналізу викладеної норми слідує, що негативні наслідки у вигляді накладення штрафу за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення настають за умови його невиконання без поважних причин.

18. Відповідно до частини 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

19. Колегія суддів звертає увагу, що за своєю природою штраф - це міра адміністративної відповідальності. Штрафи представляють собою грошові стягнення, тобто є обтяженням майнового характеру для учасників виконавчого провадження. При цьому, штрафи можуть накладатися лише за винні дії чи бездіяльність.

20. Як свідчать матеріали справи, на виконання рішення суду щодо перерахунку та виплати пенсії та додаткової пенсії позивачем було здійснено та нараховано грошові кошти у сумі 50647,09 грн.

21. Приписами абзацу другого пункту 1 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485 визначено, що Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

22. Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами) (підпункти 2, 4 пункту 4 вказаного Положення).

23. Отже, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів

24. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18) та від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а (К/9901/12146/18).

25. Крім того, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що на виконання зазначених вище винесених державним виконавцем вимог, позивачем була надана запитувана ним інформація, щодо виконання судового рішення в частині перерахунку та нарахування грошових коштів, однак в оскарженій постанові відсутні відомості щодо наданої боржником інформації та обґрунтування висновку про невиконання рішення без поважних причин.

26. Доводи касаційної скарги щодо безпідставності застосування судами правової позиції Верховного Суду, не приймаються судом касаційної інстанції, оскільки частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

27. Водночас, посилання скаржника на рішення суду апеляційної інстанції з аналогічним спором також не може бути прийняте, з огляду на викладені вище положення норм КАС України, якими передбачено врахування висновків Верховного Суду.

28. Вказані в касаційній скарзі допущені судом першої інстанції процесуальні порушення під час залучення третьої особи спростовуються матеріалами справи.

29. Так, з матеріалів справи убачається, що заявлене ОСОБА_1 клопотання про вступ у справу в якості третьої особи вирішено усною ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 19.06.2017 року, в якому ОСОБА_1 приймав участь, що підтверджується журналом судового засідання.

30. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 січня 2018 року у зв`язку з допущенням описки під час винесення постанови, було внесено виправлення до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року та зазначено третю особу по справі ОСОБА_1 .

31. Апеляційне провадження у цій справі здійснювалося за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як третьої особи у справі, за участю якого, згідно журналу судового засідання від 01.03.2018 року, у судовому засіданні судом апеляційної інстанції була прийнята оскаржена ним постанова.

32. Тому доводи скаржника щодо не залучення його до участі у справі третьою особою, та відмову судом першої та апеляційної інстанції у доступі до суду є безпідставними та спростовуються викладеними вище обставинами.

33. Розподіл двох аналогічних справ одному судді не свідчить про порушення встановленого ст.31 КАС України порядку визначення судді для розгляду справи та не вказує на зацікавленість судді в результаті розгляду справи та відповідно не є підставою для відводу.

34. Положення ч.15 ст.31 КАС України, на яку посилається скаржник, регулюють питання розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

35. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

36. З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що рішення судів, які є предметом касаційного перегляду в цій справі, ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, підстави для їхнього скасування відсутні. Доводи касаційної скарги висновків судів та обставин справи не спростовують.

37. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

38. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

39. Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року, та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року залишити без змін.

40. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська