Справа № 200/8481/19-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 р. Справа№200/8481/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22.10.2018 року про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням при цьому до страхового стажу періодів роботи з 17.09.1976 року по 22.11.1978 року та з 07.07.1981 року по 01.10.1982 року у якості слюсаря на заводі "Сіріус", з 15.10.1982 року по 03.07.1991 року у якості слюсаря - складальника радіоапаратури в Абовянському заводі "Виміруювач", з 04.07.1991 року по 01.07.1994 року у якості взуттьовика Абовянського промислово - торгівельного об`єднання "Абовянська взуттєва фабрика", з 22.02.2008 року по 08.04.2008 року у якості підсобного робітника будівельника будівельної дільниці ТОВ "ЕНКА".

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22.10.2018 року про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням при цьому до страхового стажу періодів роботи з 17.09.1976 року по 22.11.1978 року та з 07.07.1981 року по 01.10.1982 року у якості слюсаря на заводі "Сіріус", з 15.10.1982 року по 03.07.1991 року у якості слюсаря - складальника радіоапаратури в Абовянському заводі "Виміруювач", з 04.07.1991 року по 01.07.1994 року у якості взуттьовика Абовянського промислово - торгівельного об`єднання "Абовянська взуттєва фабрика", з 22.02.2008 року по 08.04.2008 року у якості підсобного робітника будівельника будівельної дільниці ТОВ " ЕНКА ".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.07.2018 року він звернувся до управління з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Покровського ОУПФУ від 22.10.2018 року було відмовлено у призначенні пенсії. Позивач вказує на те, що відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки від 17.09.1976 року, оскільки ім`я, зазначене у трудовій книжці, не відповідає імені в паспорті. З огляду на це відповідачем обчислено страховий стаж позивача тривалістю 09 років 04 місяці 11 днів, та відмовило у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (25 років) станом на час звернення за пенсією. Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що 26.07.2018 року позивач звернувся до управління з заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням управління від 22.10.2018 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. Відповідач зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 17.09.1976 року, у зв`язку з тим, що ім`я зазначене у трудовій книжці «ОСОБА_1» (російською мовою) не співпадає і з іменем у паспорті « ОСОБА_1 » (українською та російською мовою), тобто це не є помилкою при перекладі, тим більш, що за правилами перекладу ім`я позивача на українській мові « ОСОБА_1 ». Приймаючи рішення про неврахування трудової книжки від 17.09.1976 року відповідач виходив з того, що це є два абсолютно різних імені, тим більш, що позивачем не надано свідоцтво про народження.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 19 серпня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року поновлено строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач, представник позивача та представник відповідача не заперечували про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд приходить до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 12 березня 2003 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 10).

26 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 29).

До заяви про призначення пенсії були надані наступні документи: заява на призначення пенсії від 26.07.2018 року № 6349, копія трудової книжки від 17.09.1976 року, копія військового квитка НОМЕР_3 від 20.11.1978 року, копія паспорту, копія картки платника податків, копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця.

22 жовтня 2018 року Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії (а.с. 2913-14).

Зі змісту рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 17.09.1976 року Ім`я зазначене в трудовій книжці не відповідає імені в паспорті.

За таких обставин відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

Не погодившись з рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 - IV (далі по тексту - Закон № 1058), Постановою Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі по тексту - Порядок № 637), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою Постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням від 20 червня 1974 року № 162 (далі по тексту - Інструкція № 162), Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (далі по тексту - Інструкція № 58), тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058, передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1058 особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058 (чинного на момент призначення пенсії) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 1 Інструкції № 162 (чинної на момент оформлення трудової книжки ОСОБА_1 (російською мовою) визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 Інструкції № 162 Заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно п. 2.10 зазначеної Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Пункт 2.11 Інструкції передбачав, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Пунктом 2.12 Інструкції № 162 визначалось, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виробляються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) І з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані.

Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Зазначені положення викладені також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, яка є чинною на час розгляду справи.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звертаючись до Покровського ОУПФУ Донецької області з заявою про призначення пенсії від 26.07.2018 року надав до управління копію трудової книжки оформленої 17.09.1976 року оформленої на ім`я ОСОБА_1 (російською мовою).

Згідно зазначено трудової книжки встановлено, що ОСОБА_1 (російською мовою) 17.09.1976 року прийнятий на роботу на завод «Сіріус» учнем слюсаря; 26.04.1977 року останньому присвоєно 2 розряд слюсаря; 22.11.1978 року звільнений у зв`язку із призивом до лав Радянської Армії; з 20.11.1978 року по 18.11.1980 року служба в лавах Радянської Армії;07.01.1981 року прийнятий на роботу на завод «Сіріус» слюсарем 2 розряду; 01.06.1981 року присвоєний 3 розряд слюсаря; 01.10.1982 року звільнений за власним бажанням; 15.10.1982 року прийнятий на роботу до Абовянського заводу «Виміруювач» в цех № 5 у якості слюсаря - складальника радіоапаратури І (першого) розряду; 17.06.1985 року присвоєний ІІ (другий) розряд слюсаря - складальника радіоапаратури; 03.07.1991 року звільнений за власним бажанням; 04.07.1991 року прийнятий на роботу до Абовянського промислового торгівельного об`єднання «Абовянська взуттєва фабрика» в цех № 5 у якості учня взуттьовика; 13.05.1993 року присвоєно 5 (п`ятий) розряд взуттьовика; 01.07.1994 року звільнений з роботи у зв`язку з скороченням штату; 23.02.2008 року прийнятий на роботу до ТОВ «Енка» робітником будівельної дільниці; 08.04.2008 звільнений за власним бажанням (а.с. 11-13).

Відповідач відмовляючи у призначенні пенсії посилався на те, що ним не були враховані записи про роботу зазначені у трудовій книжці від 17.09.1976 року, оскільки Ім`я зазначене в трудовій книжці не відповідає імені в паспорті.

Так, згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що ім`я останнього у паспорті російською мовою зазначено « ОСОБА_1 ».

Суд звертає увагу на те, що відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII (чинного на момент видання паспорту) пунктом 4 визначено, що мови паспорта визначаються частиною першою статті 13 Закону України "Про засади державної мовної політики". Запис прізвища та імені (по батькові) виконується згідно із статтею 28 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Відповідно до п. 6 Положення № 2503 на першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження.

Статтею 28 Закону України «Про засади державної мовної політики» визначено, що кожен громадянин України має право використовувати своє прізвище та ім`я (по батькові) рідною мовою згідно із традиціями цієї мови, а також право на їх офіційне визнання. При використанні цього права запис прізвища та імені (по батькові) в паспорті громадянина України, паспорті громадянина України для виїзду за кордон та інших офіційних документах виконується у транскрипції з української, російської або іншої мови за вибором громадянина.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що на першій сторінці зазначається прізвище, ім`я та по батькові на українській мові, та відповідно переклад прізвища, ім`я та по батькові на російській мові на другій сторінці відповідно.

Суд зазначає, що ім`я позивача на другому аркуші паспорту на російській мові вказано « ОСОБА_1 », отже посилання позивача на те, що ім`я російською мовою «ОСОБА_1», як зазначено в трудовій книжці, при перекладі на українську мову є ім`я « ОСОБА_1 » є безпідставним, оскільки у паспорті ім`я російською мовою визначено «ОСОБА_1», а ні «ОСОБА_1».

Тобто, написання ім`я позивача у трудовій книжці від 17.09.1976 року не відповідає написанню імені позивача у паспорті російською мовою, тому суд погоджує висновок відповідача, викладений у оскаржуваному рішенні, що зарахувати періоди роботи по трудовій книжці від 17.09.1976 року не можливо у зв`язку з розбіжностями імені з паспортом.

Також, суд вказує на те, що відповідно до п. 2.13 Інструкції № 58 (чинної на час розгляду справи) Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно п. 2.6, 2.8 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Отже, у разі неможливості виправлення помилок у трудовій книжці в порядку визначеному пунктами 2.6 та 2.8 Інструкції № 58, з урахуванням приписів Цивільного процесуального кодексу України, позивач має право звернутися безпосередньо до суду з заявою про встановлення факту належності трудової книжки.

Крім того, пунктом 26 Порядку № 637 визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Суд вказує на те, що згідно із пунктом 6 частиною 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

У зв`язку із розбіжностями в написанні імені позивача у паспорті та трудові книжці, суд зазначає про необхідність встановлення фактів належності позивачу зазначеної трудової книжки, що дасть позивачу у подальшому звернутися до управління Пенсійного для забезпечення можливості оформлення пенсії.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що відповідачем правомірно не враховану трудову книжку видану на ім`я ОСОБА_1 (російською мовою), оформленої 17.09.1976 року, а отже прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (25 років), є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22.10.2018 року про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням при цьому до страхового стажу періодів роботи з 17.09.1976 року по 22.11.1978 року та з 07.07.1981 року по 01.10.1982 року у якості слюсаря на заводі "Сіріус", з 15.10.1982 року по 03.07.1991 року у якості слюсаря - складальника радіоапаратури в Абовянському заводі "Виміруювач", з 04.07.1991 року по 01.07.1994 року у якості взуттьовика Абовянського промислово - торгівельного об`єднання "Абовянська взуттєва фабрика", з 22.02.2008 року по 08.04.2008 року у якості підсобного робітника будівельника будівельної дільниці ТОВ " ЕНКА ".

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22.10.2018 року про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням при цьому до страхового стажу періодів роботи з 17.09.1976 року по 22.11.1978 року та з 07.07.1981 року по 01.10.1982 року у якості слюсаря на заводі "Сіріус", з 15.10.1982 року по 03.07.1991 року у якості слюсаря - складальника радіоапаратури в Абовянському заводі "Виміруювач", з 04.07.1991 року по 01.07.1994 року у якості взуттьовика Абовянського промислово - торгівельного об`єднання "Абовянська взуттєва фабрика", з 22.02.2008 року по 08.04.2008 року у якості підсобного робітника будівельника будівельної дільниці ТОВ " ЕНКА " - відмовити.

Повний текст постанови складено та підписано 22 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська