Справа № 520/10466/18
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 р.Справа № 520/10466/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.07.91 року по справі № 520/10466/18

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України , Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради

про визнання неправомірними дій щодо скасування пільг, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, Кабінету Міністрів України , в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради щодо скасування з 07 листопада 2015 року надання ОСОБА_1 пільг по 50% знижці з оплати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради поновити з 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 та членам його сім`ї право на 50% знижку з оплати за користування житлом та комунальними послугами, а також палива, яка гарантована йому ст. 22 Закону України "Про міліцію", без урахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї ОСОБА_1 та без обмежень норм споживання;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради здійснити перерахунок заборгованості по сплаті житлово - комунальних послуг з 07 листопада 2015 року по дату подання позову з рахуванням 50% знижки за користування житлом та комунальними послугами;

- стягнути з держави України в особі Кабінету Міністрів України завдану ОСОБА_1 моральну шкоду внаслідок неправомірних дій Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради щодо скасування з 07 листопада 2015 року 50% знижки за користування житлом та комунальними послугами в розмірі 18000 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він є пенсіонером МВС із 01.01.1998 року відповідно до Закону України "Про міліцію" наділений правом разом з членами сім`ї довічно на 50 відсоткову знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. У відповідь на звернення позивача про повідомлення причин скасування пільг листом №1209/0/147-18 Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради повідомлено про відсутність правових підстав для надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач вважає дії відповідача, що полягають у скасуванні пільг, незаконними. Крім того, у зв`язку з порушенням його прав Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, просив стягнути з Кабінету Міністрів України моральну шкоду.

05 липня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради про визнання неправомірними дій щодо скасування пільг, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції порушив при прийнятті рішення норми чинного законодавства України, що призвело до неправильного вирішення питання по суті. Посилаючись на викладені доводи вважає, що має право на 50% знижку з оплати за користування житлом та комунальними послугами, а також палива, яка гарантована йому ст. 22 Закону України "Про міліцію", без урахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї ОСОБА_1 та без обмежень норм споживання, а дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради у спірних правовідносинах є неправомірними, тому стягненню підлягає і заявлена моральна шкода.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні позивач, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, з викладених підстав просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідачів, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ. Згідно довідки Управління МВС України в Харківській області від 22.01.1998 р. № 100/19920 позивач та члени його сім`ї мають право довічно, відповідно до Закону України "Про міліцію" на 50 процентну знижку з оплати жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

ОСОБА_1 перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, за пільговим статусом "Міліціонер на пенсії".

У зв`язку із втратою з 7 листопада 2015 року чинності Законом України "Про міліцію" позивачу припинено надання пільг.

Вважаючи, що його права порушені, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності встановлених законом підстав для поновлення позивачу пільг, на які він мав право і якими користувався відповідно до статті 22 Закону України "Про міліцію", оскільки пільги на оплату житлово-комунальних послуг в Законі України "Про Національну поліцію" не передбачені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України "Про міліцію", в редакції, чинній на час призначення позивачу спірної пільги, працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

За приписами ч. 6 ст. 22 Закону України "Про міліцію" за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом.

На підставі підпунктів "а" та "в" підпункт 1 пункту 68 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" в статтю 22 Закону України "Про міліцію" внесено зміни: частину четверту доповнено словами "в межах норм, встановлених законодавством", а частину шосту доповнено словами "якщо середньомісячний сукупний доход сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Проте, зміни, внесені підпунктом "в" підпункту 1 пункту 68 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Пунктом 12 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року в статтю 22 Закону України "Про міліцію" частини шосту та сьому викладено у такій редакції: "За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року№76-VIII внесені зміни в Закон України "Про міліцію" і частина сьома статті 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаного Закону від 28 грудня 2014 року Кабінетом Міністрів України 4 червня 2015 року прийнято постанову № 389, яка набрала чинності 1 липня 2015 року та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Згідно пункту 2 цього Порядку, дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України "Про міліцію".

Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 27 січня 2016 року до пункту 2 зазначеного Порядку було внесено зміни та слова "Про міліцію" (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв`язку з виконанням службових обов`язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.

З 7 листопада 2015 року у зв`язку з набуттям чинності Законом України "Про Національну поліцію" втратив чинність Закон України "Про міліцію", відповідно до статті 22 якого позивач мав право на 50-ти процентну знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Згідно з абзацами 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Отже, колегія суддів зауважує, що Закон України "Про Національну поліцію" не містить норм, які б передбачали пільги, компенсації і гарантії не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу.

Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, яким внесено зміни в Закон України "Про міліцію", стосовно пільг неконституційним не визнавався.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є прийнятий Закон України "Про Національну поліцію", то є пріоритетними в даному випадку положення саме цього Закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні встановлені законом підстави для поновлення позивачу пільг, на які він мав право і якими користувався відповідно до статті 22 Закону України "Про міліцію", оскільки саме пільги на оплату житлово-комунальних послуг в Законі України "Про Національну поліцію" не передбачені.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 243/4524/16-а, від 20 грудня 2018 року у справі № 227/1458/16-а та у справі № 465/1613/17 від 12 червня 2019 року, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, вимоги ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що, зупиняючи застосування пільги позивачу, як пенсіонеру МВС України, у вигляді 50-ти процентної знижки на оплату житлово-комунальних послуг, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що зазначену пільгу йому встановлено довічно, оскільки дія пільги нерозривно пов`язана з дією закону, яким її передбачено, і в разі втрати законом чинності дія передбаченої ним пільги також припиняється.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради жодним чином не було порушено прав позивача, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Северянін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року по справі № 520/10466/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 22.08.2019 року