Справа № 140/1163/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 рокуЛьвів№ 857/7070/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В, Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року про закриття провадження у справі № 140/1163/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління культури, з питань релігії та національностей Волинської обласної Державної адміністрації, Волинської обласної Державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень, -

суддя в 1-й інстанції - Андресунко О.О.,

час ухвалення рішення - 04.06.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації від 29.03.2019 року № 3000711, від 29.03.2019 року № 4000711, розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 26.03.2019 року № 160.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2010 року є керівником Свято-Покровської громади. 08.04.2019 року позивач дізнався про те, що з 10.03.2019 року керівником зазначеної юридичної особи є ОСОБА_2 згідно рішення Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації № 4000711 від 29.03.2019 року. Зазначена інформація стала відомою ОСОБА_1 після отримання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого 29.03.2019 року відповідачем було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - зміна повного найменування, зміна скороченого найменування згідно рішення 3000711. Також із засобів масової інформації позивачу стало відомо, що 07.03.2019 року Волинською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 123, яким прийнято рішення: зареєструвати зміни до статуту «Свято-Покровська громада Української православної церкви» у новій редакції за новою назвою Релігійна організація «Релігійна громада Покрови Пресвятої Богородиці Православної Церкви України села Пірванче Горохівського району».

Позивач вважає рішення відповідача щодо проведення державної реєстрації змін в частині зміни керівника, повного та скороченого найменування релігійної громади протиправними, такими, що не відповідають та грубо порушують вимоги закону.

Також зазначає, що відповідачем для реєстрації змін до юридичної особи не було отримано від заявників оригіналу статуту чинної на дату подання документів редакції статуту (положення) релігійної громади, до якого мають бути внесені зміни і доповнення, з відміткою про державну реєстрацію (з усіма змінами, що до нього вносились), та оригіналу свідоцтва, виданого органом реєстрації (якщо таке видавалося). Оригінали зазначених документів знаходяться в позивача, даних документів він нікому не передавав. Крім того, жодних довіреностей від імені релігійної громади як юридичної особи на подання державному реєстратору відповідного пакету документів щодо зміни керівника також не надавав, нікого не уповноважував на вчинення такого роду дій. Про прийняте рішення йому нічого невідомо, його як керівника про такі дії ніхто не повідомляв.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року закрито провадження у справі.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що у позовній заяві він чітко вказує на такі підстави позову, що виключно пов`язані із допущеними відповідачем порушеннями процедури та порядку здійснення державної реєстрації статуту релігійного об`єднання, що визначені законодавством України.

Просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідачі, приймаючи оскаржувані рішення, хоч і мали владні-управлінські повноваження щодо позивача (в частині зареєструвати або відмовити у реєстрації статуту релігійної громади), однак факт здійсненої реєстрації обумовлений наданими для такої реєстрації документами. В свою чергу, позивач власне і доводить відсутність повноважень у особи, яка подала заяву та відсутність у неї необхідного пакету документів для реєстрації нової редакції статуту, оспорює повноваження приймати рішення про зміну статуту.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку спір виник саме між керівником (членом) «Свято-Покровської громади Української православної церкви» села Пірванче Горохівського району та релігійною громадою, яка вирішила змінити канонічне підпорядкування, подавши заяву про реєстрацію змін.

Необхідно звернути увагу і на те, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Враховуючи вищезазначене, спірні правовідносини стосуються прав та інтересів учасників релігійної громади на канонічне підпорядкування, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного права позивача. З огляду на характер спірних правовідносин такий спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Як встановлено з матеріалів справи, 24.12.1991 року проведено державну реєстрацію релігійної організації «Свято-Покровська громада Української православної церкви» села Пірванче Горохівського району Волинської області із місцезнаходженням у селі Пірванче Горохівського району Волинської області, в результаті чого вона набула статусу юридичної особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.23-25) та довідкою АБ № 200433/97 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.26).

На підставі підпункту 2 пункту 1 розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації № 160 від 26.03.2019 року «Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції» суб`єкт державної реєстрації - Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації 29.03.2019 року зареєстрував зміни до статуту «Свято-Покровської громади Української православної церкви» села Пірванче Горохівського району у новій редакції за новою назвою релігійна організація «Релігійна громада Покрови Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Пірванче Горохівського району» (а.с.27).

Таким чином, юридичну особу «Свято-Покровська громада Української православної церкви» села Пірванче Горохівського району Волинської області перейменовано на релігійну організацію «Релігійна громада Покрови Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Пірванче Горохівського району».

Крім того, 29.03.2019 року тим же суб`єктом державної реєстрації проведено реєстраційні дії № 3000711: державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; зміна повного найменування та № 4000711: внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; зміна додаткової інформації, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів.

Так, відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг № від 08.04.2019 року) із 10.03.2019 року керівником вказаної релігійної організації є ОСОБА_2 .

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

При цьому, КАС України регламентує порядок розгляду не усіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

На переконання апеляційного суду, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про припинення державної реєстрації юридичної особи, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.

Оскаржуване рішення про державну реєстрацію припинення державної реєстрації юридичної особи було прийняте відповідачем за зверненням іншої особи, а не позивача.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги порушенням його прав, як керівника юридичної особи - Свято-Покровської громади Української православної церкви.

Такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації припинення юридичної особи, не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою. Окрім того, скасування державної реєстрації припинення юридичної особи у порядку адміністративного судочинства у даному випадку не дозволяє остаточно вирішити спір по суті, а отже не виконує основного завдання судочинства.

Суд апеляційної інстанції вважає, що цей спір є спором корпоративним, що стосується законності ухвалення рішення про внесення змін до установчих документів юридичної особи -Свято-Покровської громади Української православної церкви.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, то такий спір є спором про корпоративне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Таким чином, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи безпосередньо пов`язане із захистом позивачем своїх корпоративних прав, як керівника юридичної особи - Свято-Покровської громади Української православної церкви.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України до справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що такий спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року про закриття провадження у справі № 140/1163/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 22.08.2019 року