Справа № 755/9500/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Арапіна Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Справа № 755/9500/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 2

Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції

Сенюка Івана Вікторовича,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Управління патрульної поліції в Одеській області

Департаменту патрульної поліції

про визнання дій протиправними,

визнання протиправною та скасування постанови,

закриття справи про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивачі) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сенюка Івана Вікторовича (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо складання постанови від 01.06.2019 р. серії ЕАВ № 1193797 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення;

- визнання протиправною та скасування постанови від 01.06.2019 р. серії ЕАВ № 1193797 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо складання 01 червня 2019 року у відношенні ОСОБА_1 постанови про адміністративне правопорушення;

- визнано протиправною та скасовано постанову від 01.06.2019 р. серія ЕАВ № 119797 про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана позивачем постанова від 01.06.2019 р. серії ЕАВ № 1193797 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого зафіксовано правопорушення, і що в даному випадку відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, УПП в Одеській області ДПП подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що позивачем було порушено ПДР, за що його й притягнуто до адміністративної відповідальності, і що вчинене позивачем правопорушення підтверджується відповідними доказами.

Крім того, апелянт зазначає, що в оскаржуваній постанові міститься запис про прилад, за допомогою якого зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму, що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

01.06.2019 р. інспектором патрульної поліції роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сенюком І.В. винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме перевищення швидкості: рух зі швидкістю 72 км/год. у зоні дії знаку 50 км/год.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 12.4 ПДР закріплено, що У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (нові зміни з 01.01.2018 р.).

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів..

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема справи про адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачені частиною першою статті 122.

У ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185--3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

У п. 4 Інструкції № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною 1 статті 122 КУпАП.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє колегії суддів прийти до правового висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості в населеному пункті є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Обставини, установлені судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту встановлення судом першої інстанції всіх обставин справи, колегія суддів встановила, що в оскаржуваній позивачем постанові від 01.06.2019 р. серії ЕАВ № 1193797 зазначено, що позивачем порушено п. 12.4 ПДР, перевищено швидкість в населеному пункті, а саме вказано, що він рухався зі швидкістю 72 км/год. в зоні дії знаку, що дозволяє максимальну швидкість 50 км/год., що зафіксовано приладом ТС000790 /Т.1 а.с.11/.

Місцем складання зазначеної постанови, яка складена на місці вчинення правопорушення, вказано: «Одеська, Іванівський, 27 М05 402 км».

Висновки суду апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивача притягнуто до відповідальності за перевищення швидкості в населеному пункті, але у спірній постанові не зазначено, що позивач рухався в населеному пункті, а не по трасі.

Крім того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем або третьою особою (апелянтом) не було надано доказів наявності знаку обмеження швидкості, в зоні дії якого, за твердженням апелянта, позивачем допущено перевищення швидкості.

Також, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваній постанові інспектора поліції дійсно вказано прилад вимірювання швидкості, сертифікати щодо якого містяться у матеріалах справи, але жодних доказів, які б підтверджували, що таким приладом зафіксовано саме швидкісний режим руху автомобіля позивача, суду не надано.

Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги наявну у справі роздруківку (фотокартку) /Т.1 а.с.51/, оскільки вона ніким не завірена, не підтверджує перевищення позивачем швидкості в населеному пункті та не відповідає вимогам належності і допустимості доказів у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України), який згідно з принципом офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, та правомірність прийняття відповідної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку ані відповідачем, ані апелянтом не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

Приходячи до такого висновку, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме правову позицію, викладену ним в рішенні від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що позивачем було порушено ПДР, за що його й притягнуто до адміністративної відповідальності, і що вчинене позивачем правопорушення підтверджується відповідними доказами, зокрема зафіксовано приладом, вказаним у постанові інспектора поліції, судова колегія вважає необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної позивачем постанови інспектора поліції, але зазначає, що судом було неповно та неправильно встановлено обставини цієї справи, зокрема безпідставно зазначено, що спірне правопорушення не підтверджується наданими відповідачем доказами через те, що в оскаржуваній постанові не зазначено відповідного засобу фіксації, оскільки, як встановлено вище апеляційним судом така постанова містить запис про прилад, на показання якого, як на доказ, посилався відповідач і третя особа.

Крім того, при визначенні способу захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправними оскаржуваних дій інспектора поліції, визнання протиправною та скасування спірної постанови судом першої інстанції не дотримано вимог спеціальної ст. 286 КАС України, якою регламентовано виключний перелік повноважень адміністративного суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Такий спосіб захисту прав та інтересів позивача як визнання протиправними дій і постанови у справах цієї категорії КАС України не допускається.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана позивачем постанова інспектора поліції від 01.06.2019 р. серії ЕАВ № 1193797 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Отже, судом першої інстанції порушено процесуального права, що призвело до неправильного визначення підстав для задоволення позову, неправильного способу захисту та вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції підлягає задоволенню частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сенюка Івана Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, закриття справи про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову від 01.06.2019 р. серії ЕАВ № 1193797 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, винесену інспектором патрульної поліції роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сенюка Івана Вікторовича, та закрити справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 .

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 27 серпня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: