Справа № 689/1120/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 689/1120/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчик О.М.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

20 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 липня 2019 року (смт. Ярмолинці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Купчишина Андрія Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1186809 від 29.05.2019 року та закриття провадження,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Купчишина А.А. від 29.05.2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що 29.05.2019 року близько 20 год. 05 хв. керував транспортним засобом марки Опель, номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Н-03 220-й км. В цей час його транспортний засіб був зупинений працівниками патрульної поліції з тих підстав, що він в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив вставлену швидкість на 23 км/год. і чим порушив п.12.4 ПДР України. Вважає, що винесена відповідачем постанова є незаконною, оскільки прилад вимірювання швидкості TruCam 000691 не був зафіксований стаціонарно, а знаходився в руках у працівника поліції, що він перевищив швидкість лише на 23 км/год. і що, можливо, була похибка під час вимірювання швидкості. Також позивач вказав, що працівником поліції не було роз`яснено йому права, передбачені ст.268 КУпАП та Конституцією України, а працівник поліції не врахував при розгляді справи, що він є особою з інвалідністю 2-ї групи.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 29.05.2019 інспектором 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції Купчишиним А.А. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1186809, на підставі якої позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. за те, що він 29.05.2019 року близько 20 год. 05 хв., керуючи автомобілем марки Опель, номерний знак НОМЕР_1 на 220 км автодороги Н-03, в межах населеного пункту, рухався зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив вставлену швидкість на 23 км/год. та порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася приладом TruCam 000691.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Використання приладу TruCam LTI 20/20 при вимірюванні швидкості, тримаючи його в руках, допускається інструкцією з експлуатації приладу та самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання), що підтверджується відео з нагрудної камери поліцейського.

Що стосується посилання позивача на те, що він перевищив швидкість лише до 70 км/год., спростовується показником приладу вимірювання швидкості TruCam LTI 20/20, згідно якого швидкість автомобіля становила 73 км/год.

Крім того, посилання позивача на можливість похибки під час вимірювання швидкості є безпідставними, оскільки для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі TruCam LTI 20/20 встановлюється поріг допустимої швидкості руху, при цьому враховується похибка приладу ±2 км/год.

Посилання позивача на те, що працівником поліції не було роз`яснено йому права, передбачені ст.268 КУпАП та Конституцією України також є безпідставними, оскільки це спростовується відео з нагрудної камери поліцейського, з якого, зокрема, вбачається, що після зупинки поліцейськими автомобіля позивача, працівник поліції роз`яснив йому права згідно ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Поряд з цим, посилання позивача на те, що на місці йому не було забезпечено захисника, а тому мало місце порушення його право на захист як особи з інвалідністю є необґрунтованими, оскільки з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивач дійсно заявив клопотання про забезпечення його захисником, однак, в подальшому відмовився від нього, оскільки поспішав.

Стосовно того, що позивач є особою з інвалідністю ІІ-ї групи, що може бути обставиною, що пом`якшує відповідальність за вчинене, що він про це повідомив інспектора, а тому просить суд звільнити його від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням на підставі ст.22 КУпАП, слід зазначити наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Обставини, на які посилався позивач як підставу звільнення від відповідальності - особа з інвалідністю ІІ-ої групи, є обставинами, які можуть пом`якшувати стягнення, а не визнавати саме правопорушення малозначним.

Правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху через вчинення їх переважно з використанням джерела підвищеної безпеки - транспортного засобу, не можуть бути визнані малозначними у дані справі.

В свою чергу, при винесені постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем вірно з`ясовано всі обставини справи та накладено стягнення в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП, що є співмірним виду та характеру вчиненого правопорушення. При цьому, останній знаходився при виконанні своїх службових обов`язків та оцінивши докази виніс постанову в межах своїх повноважень та у спосіб встановлений законом.

У свою чергу, колегія суддів зазначає про помилковий висновок суду щодо неможливості судом змінювати захід стягнення, так як таке право надається у відповідності до п. 4) ч. 3 ст. 286 КАС України, згідно якого за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

...

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Посилання суду першої інстанції на висновки, викладені в постановах Верховного Суду у справах №660/575/16-а від 31.01.2018 року та №678/896/17 від 12.04.2018 року, не можуть бути застосовані у цій справі, так як їх розгляд здійснювався за правилами КАС України у редакції до 15.12.2017 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.