Справа № 420/298/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/298/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Філімоненка А.О.,

сторін:

позивач - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представник відповідача 1 - ОСОБА_3

представник відповідача 2 - Заліток ОСОБА_4

представник відповідача 2 - ОСОБА_5 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44), Одеського прикордонного загону (65121, м. Одеса, вул. Левітана, 113) про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Одеського прикордонного загону в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить суд:

- Скасувати рішення ГУДМС України в Одеській області від 28.11.2018 року про визнання недійсним паспортного документу серії НОМЕР_1 , виданий 15.11.2012 року, орган видачі 5102 на ім`я ОСОБА_1 та повернути паспортний документ ОСОБА_1 .

- Скасувати рішення Одеського прикордонного загону від 14.01.2019 року про відмову в перетинанні державного кордону України Курдогляну Арсену ОСОБА_6 .

- Визнати протиправними дії ГУДМС України в Одеській області щодо направлення інформації до підсистеми С1АС УМИ «Недійсні документи» про визнання паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 та виїзду за кордон серії НОМЕР_1 . серії НОМЕР_3 126 недійсними та такими, що підлягають вилученню.

- Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Одеського прикордонного загону виключити з підсистеми ЄІАС УМП «Недійсні документи» інформацію про визнання паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та виїзду за кордон серії НОМЕР_1 . серії ЕR № 071126 недійсними та такими, що підлягають вилученню.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування адміністративного позову Позивачем зазначено, що вважає дії посадових осіб ГУДМС України в Одеській області щодо прийняття рішення про недійсність його паспортного документу, що позбавило його можливості укладення контракту моряка та Одеського прикордонного загону в перетині державного кордону та вилученню паспортного документу, протиправними, незаконними, які порушують права громадянина, оскільки своїми діями, Відповідачі позбавили його родину засобів на існування.

20.02.2019 року, від Відповідача 1 надійшов відзив на позов (а.с. 48-52). В обґрунтування якого зазначено, що на момент звернення позивача з адміністративним позовом до суду, Головним управлінням не приймалось жодного рішення стосовно Позивача, не було вчинено будь-яких дій чи допущено бездіяльність стосовно позивача, а лише направлено повідомлення про визнання недійсним паспортного документу, тому, вважають позовні вимоги до ГУ ДМС України в Одеській області такими, що не підлягають задоволенню.

11.02.2019 року, від Відповідача 2 надійшов відзив на позов (а.с. 65-68). В обґрунтування якого зазначено, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Одеського прикордонного загону від 14.01.2019 року про відмову у перетині державного кордону України задоволенню не підлягають, а вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та безпідставними, оскільки під час здійснення прикордонного контролю уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону використовуюсь бази даних Держприкордонслужби, за якими тимчасово обмежено право виїзду з України, тому правомірно заборонено позивачу виїзд за кордон та вилучено паспортний документ.

Так, 14 січня 2019 року, під час виїзду з України в пункті пропуску для повітряного сполучення «Одеса», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено у пропуску через державний кордон, у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про не дійсність паспортного документу (ініціатор ГУ ДМС в Одеській обл.) про що було оформлено рішення про відмову в перетинанні державного кордону та вилучено паспортний документ, у порядку, визначеному статтею 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Заяви чи клопотання від сторін.

05.03.2019 року від представника позивача надійшла заява про зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України (а.с. 72-73).

05.03.2019 року від представника відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України (а.с. 76-77).

23.07.2019 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії, вчинені судом.

05.03.2019 року, судом винесено Ухвалу про зупинення провадження у справі (а.с. 86-89).

04.07.2019 року, протокольною ухвалою суду, поновлено провадження у справі.

06.08.2019 року, протокольною ухвалою суду, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів заперечували щодо задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Обставини справи.

14.01.2019 року ОСОБА_1 мав намір вибути з аеропорту «Аеропорт-Одеса» в Англію (через Варшаву), у зв`язку з укладанням контракту моряка.

Однак, 14.01.2019 в аеропорту «Одеса-Аеропорт», старшим інспектором прикордонного контролю «Одеса-Аеропорт» Одеського прикордонного загону лейтенантом Гордєєвим В.М. було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 , підставою для відмови у перетині державного кордону на виїзд з України була наявність в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, які внесені за ініціативою ГУ ДМС в Одеській області, що у зазначеної особи відсутній дійсний паспортний документ. Також, старшим інспектором прикордонного контролю «Одеса-Аеропорт» Одеського прикордонного загону лейтенантом Гордєєвим В.М. було складено протокол про вилучення паспортного документу, оскільки при перевірці документів у громадянина ОСОБА_1 було встановлено, що даний паспортний документ відповідно до рішення ГУДМС України в Одеській області вважається недійсним.

Не погоджуючись із даними діями Відповідачів, Позивач звернувся із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стан', місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті З Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустивбездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8. статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. <...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Ст. 21 Закону України «Про громадянство України» зазначено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Відповідно до ч.ч. 1.4.5 ст.2. ч.ч.1.2 ст.7 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонню службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль включає, зокрема, перевірку документів. Прикордонний контроль забезпечується, зокрема, шляхом використання баз даних про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи. Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Згідно п.п. 6, 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються:

- здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, ... в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства які в установленому порядку прибувають з Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення фіксації біометричних даних іноземців, та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду;

- запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України « Про державну прикордонну службу України», органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну, прикордонну службу України завдань надається право: перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в`їзду в Україну або виїзду з України, робити в них відповідні відмітки і у випадках, передбачених законодавством, тимчасово їх затримувати або вилучати.

Відповідно до п. 1 Порядку оформлення, видачі, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152 (далі - Порядок) - паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В абз. 2, п. 34 Порядку (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001), вказується, що у разі надходження повідомлення територіального органу/ територіального підрозділу ДМС про необхідність вилучення (у тому числі тимчасово) паспорта для виїзду за кордон, працівник уповноваженого суб`єкта вилучає паспорт відповідно до пункту 88 цього Порядку.

Пункт 88 Порядку визначає, що паспорт для виїзду за кордон може бути вилучено (у тому числі тимчасово) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, закордонної дипломатичної установи, уповноваженим суб`єктом у разі його використання з метою вчинення злочину на території України чи за кордоном, підроблення, проведення службової перевірки щодо оформлення з порушеннями вимог законодавства або в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 89 Порядку встановлено, що паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі:

- коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта для виїзду за кордон;

- закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії;

- виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта;

- непридатності паспорта для виїзду за кордон для подальшого використання;

- припинення особою громадянства України;

- коли паспорт заявлений як втрачений або викрадений;

- смерті особи, якій було видано такий паспорт;

- оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства;

- неотримання заявником паспорта протягом року.

Згідно з п.11 Постанови Кабінету України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» паспортний документ або посвідчення особи на повернення в Україну вважаються дійсними, якщо вони відповідають встановленому зразку, видані уповноваженим на те органом, оформлені належним чином і належать громадянинові, який їх пред`являє.

Відповідно до абз. 3 п. 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених, Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1999 року № 57 (далі - Правила), в якому йдеться, що у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду:за кордон.

На підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові (п.п. 13, 15 Правил).

Висновки суду.

Оцінюючи дії та рішення суб`єктів владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Щодо позовних вимог до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що з липня 2017 року в Окружному адміністративному суді м. Києва знаходилась на розгляді справа № 826/8660/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Посольства України в Республіці Молдова, Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якого ОСОБА_1 , просив визнати протиправними дії Посольства України в Республіці Молдова щодо рішення про скасування оформлення набуття громадянства України по відношенню до ОСОБА_1 . Скасувати рішення про скасування оформлення набуття громадянства України. Зобов`язати Посольство України в Республіці Молдова поновити набуття громадянства України ОСОБА_1 .

25 березня 2019 року Окружний адміністративний суд м. Києва постановив Рішення по справі № 826/8660/17 за позовом ОСОБА_1 до посольства України в Республіці Молдова. Міністерства закордонних справ України, яким визнано протиправним та скасовано рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України в частині що стосується ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва набрало чинності 25.04.2019 року, про що свідчить відповідна довідка суду, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч 4 ст. 79 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішення ГУ ДМС України в Одеській області про визнання недійсним паспортного документу серії НОМЕР_1 виданого 15.11.2012 року, орган видачі 5102 на ім`я ОСОБА_1 , підлягає скасуванню, також належить задовольнити вимогу про зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області повернути паспортний документ серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , яка є похідною.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо направлення інформації до ЄІАС УМП «Недійсні документи» про визнання паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 недійсним, то суд ваажає зазначити, що вона теж підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як зазначено Позивачем, що ним до Суворовського РВ в м. Одеса ГУДМС в Одеській області було надано ухвалу про відкриття провадження по справі № 826/8660/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Посольства України в Республіці Молдова. Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд зазначає, що про наявність в ГУДМС України в Одеській області рішення щодо недійсності закордонного паспорту серії НОМЕР_1 виданого 15.11.2012 року, Позивачу не було відомо, а ГУ ДМС України в Одеській області, не надано до суду доказів щодо отримання Позивачем рішення про недійсність паспортного документу.

Також, суд погоджується із думкою позивача, що ГУДМС України в Одеській області, володіло інформацією, про те, що ОСОБА_1 працює моряком та не повідомила його про те, що його паспортний документ, відповідно до їх рішення, визнано недійсним та він може бути вилучений під час перетину кордону України, що позбавило Позивача права на судове оскарження рішення ГУДМС України в Одеській області, до вильоту на роботу, та позбавило Позивача права на здійснення його конституційного права на працю.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд також вважає за необхідне застосувати положення ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип правової визначеності є важливою складовою принципу верховенства права. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення стабільного правового положення людини шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Крім того, суд наголошує, що відповідачем по справі не доведено Легітимної мети, а саме: Обмеження повинно бути необхідним у демократичному суспільстві: не є достатнім, щоб втручання, яке розглядається, належало до винятків, перелічених у пункті 2 статті 10, так само не є достатнім, щоб таке втручання виправдовувалося тим, що його предмет належить до якоїсь визначеної категорії або підпадає під дію правової норми, викладеної у формі загальних і безумовних понять: Суд має переконатися у тому, що втручання з огляду на факти і обставини конкретної справи, яку він розглядає, справді було необхідним. (Рішення у справі Санді Таймс проти Сполученого Королівства від 26 березня 1979 р., п. 65.).

При визначенні питання необхідності в демократичному суспільстві держави користуються свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до людини, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти. Будь-яке непропорційне втручання не буде вважатись необхідним у демократичному суспільстві.

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.

Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень... (Рішення у справі Ляшко проти України (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47).

Враховуючи те, що Довідка про реєстрацію особи громадянином України № 532/НГ-3136 видана в 2002 році, лист про скасування рішення стосовно набуття громадянства направлений 24.07.2008 року, а паспортний документ був виданий Позивачу у 2012 році, під час його видачі державні органи мали обов`язок провести відповідну перевірку, тому суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення 21.11.2018 року діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та не пропорційно, тобто необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення не був дотриманий. Крім того, такі дії Відповідача порушують не лише права позивача, але й права та інтереси його сім`ї.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що ГУДМС України в Одеській області протиправно вчинено дії, а саме направлено інформацію до ЄІАС УМП «Недійсні документи» про недійсний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 .

Докази наявності інформації щодо інших паспортних документів позивача у ЄІАС УМП «Недійсні документи» у матеріалах справи відсутні, наявна інформація лише щодо паспорта для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи (а.с.69,70), тому позовні вимоги щодо інших паспортних документів задоволенню не підлягають. Дії щодо виключення інформації з ЄІАС УМП «Недійсні документи» щодо інших паспортних документів належить провести на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/8660/17.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області, Адміністрацію Державної прикордонної служби України та Одеського прикордонного загону виключити з підсистеми ЄІАС УМП «Недійсні документи» інформацію про визнання паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , серії ЕR № 071126 недійсними та такими, що підлягають вилученню, то вона підлягає задовленню шляхом зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про виключення з ЄІАС УМП «Недійсні документи» відомостей про недійсний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , оскільки саме ГУ ДМС України в Одеській області було направлено повідомлення до Державної прикордонної служби України про недійсні паспорти громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , серії ЕR № 071126.

Щодо позовної вимоги до Одеського прикордонного загіну про скасування рішення Одеського прикордонного загону від 14.01.2019 року про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_7 Арсену ОСОБА_6 , суд вважає відмовити в цій частині позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , було відмовлено у пропуску через державний кордон, у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про недійсність паспортного документу, які були направлені ГУ ДМС України в Одеській області.

Проте суд зазначає, що Посадова особа відділу прикордонної служби «Одеса Аеропорт», при виявленні громадянина України, діяла у суворій відповідності до вимог абз. 3 п. 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених, Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1999 року № 57 (далі - Правила), в якому зазначається, що у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон, а тому, під час здійснення прикордонного контролю, уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону використовуюсь бази даних Держприкордонслужби, яким тимчасово обмежено право виїзду з України.

Також, суд заначає, що дане рішення вже вичерпало свою дію та навіть за умови визнання його судом протиправним, не відновить прав позивача, оскільки вказане рішення залежить від зовнішніх факторів та має обмеження в часі, тобто дія якого обмежується тільки однією подією - перетинання державного кордону.

Задоволенню ж в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно правових відносин.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає за доцільне позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5-9, 72-73, 77, 139, 159, 241-246, 250-251, 263 КАСУкраїни, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44), Одеського прикордонного загіну (65121, м. Одеса, вул. Левітана, 113) задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання недійсним паспортного документу серії НОМЕР_1 виданий 15.11.2012 року, орган видачі 5102 на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повернути паспортний документ серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо направлення інформації до ЄІАС УМП «Недійсні документи» про визнання паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 недійсним.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про виключення з ЄІАС УМП «Недійсні документи» відомостей про визнання паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 недійсним.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_4 ) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (), сплачений судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22.08.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.

.