Справа № 826/10094/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 серпня 2019 року № 826/10094/17

Окружний адміністративний суд м. Києва, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНА ТРЕЙД» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.10.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ВНА ТРЕЙД» (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6/1а, ) з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Управління Державної фіскальної служби у м. Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23, ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.10.2016 року №, яке було складене ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що порушення термінів реєстрації податкових накладних відбулось з вини податкового органу, який невмотивовано відмовляв позивачу у реєстрації податкових накладних, посилаючись на те, що система не приймає відсутність індивідуального податкового коду керівника підприємства. Проте, про вказаний факт в акті перевірки від 21.09.2016 року ревізором-перевіряючим нічого не зазначено.

Ухвалою суду від 15 серпня 2017 року відкрито провадження по справі.

Відповідач, скористався своїм правом на подання заперечень на адміністративний позов, в яких зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не був обмежений у виконанні податкового обов`язку щодо подання до податкового органу податкової звітності, тому що п. 49.3 ст. 49 Податкового Кодексу України передбачене право вибору для платника податків щодо способів подання звітності, проте позивач наданим йому правом не скористався.

В судовому засіданні 23.01.2018 року представник позивача позов підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечував на підставі доводів, наведених у письмових запереченнях. За клопотанням представників сторін, 23.01.2018 року суд перейшов у письмове провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані представниками сторін, а також докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві поведена камеральна перевірка дотримання термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платниками податку на додану вартість та розрахунків коригування до таких накладних, в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної ТОВ «ВНА ТРЕЙД», якою встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України.

На підставі вказаної перевірки був складений Акт №1939/26-50-12-01-11 від 21.09.2016 року, яким зафіксовано, що податкові накладні, надані позивачем до перевірки, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням законодавчо встановлених термінів, а саме: порушено терміни реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 781885,88 грн.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового Кодексу України, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 03.10.2016 року № щодо застосування штрафу на загальну суму 93353,66 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в порядку адміністративного оскарження до ГУ ДФС у м. Києві

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 16.12.2016 року № 26414/10/26-15-10-03, прийнятого за результатами розгляду первинної скарги, податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 3491/6/99-99-11-03-01-25 від 21.02.2017 року скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Для захисту своїх законних прав та інтересів, позивач звернувся до суду із оскарженням винесеного податкового повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Позивач зазначає, що про проведення перевірки контролюючий орган його не повідомив, в зв`язку із чим не мав права починати перевірку їх підприємства.

Суд з таким твердженням позивача не погоджується, з огляду на наступне.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України доповнено другим абзацом, відповідно до якого предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Аналіз зазначеної норми Податкового кодексу України свідчить, що на момент проведення перевірки предметом камеральної перевірки окрім питань правильності оформлення податкових декларацій можуть бути і інші питання, такі як своєчасність реєстрації податкових накладних.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 05 червня 2018 року у справі №803/1315/17, від 11 вересня 2018 року у справі №821/187/17.

Порядок проведення камеральної перевірки, в свою чергу, безпосередньо встановлено статтею 76 Податкового кодексу України, пунктами 76.1 та 76.2 якої, передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Тому, згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки є не обов`язковою.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем були надіслані податкові накладні для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, проте, в зв`язку із технічною недосконалістю програмного забезпечення, податкові накладні повертались із відмовою в їх реєстрації, через помилку в реєстраційних даних керівника підприємства. Вказану відмову позивач вважає необґрунтованою та незаконною.

Відповідно до ст. 201.1. Податкового Кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата складання податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду;

й) індивідуальний податковий номер.

Згідно з частинами 1 та 2 розділу II Інструкції №233, платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Для подання податкових документів до органів ДПІ в електронному вигляді платник податків повинен мати: спеціалізоване програмне забезпечення для формування податкових документів в електронному вигляді у затвердженому форматі (стандарті); доступ до мережі Інтернет та можливість відправлення/приймання електронних повідомлень по електронній пошті; засіб КЗІ (сумісний за форматами даних із засобами КЗІ, що використовуються в органах ДПІ); чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованим центром сертифікації ключів для платника податків та уповноважених посадових осіб платника податків, підписи яких є обов`язковими для податкової звітності у паперовій формі.

Пунктом 7.3 розділу ІІІ Інструкції №233 передбачено, що після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПІ проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту).

Згідно з пунктом 1 розділу І Інструкції №233 квитанція про одержання податкового документа в електронному вигляді (далі - перша квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді.

Відповідно до пункту 7.4 розділу ІІІ Інструкції №233 перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПІ засобами телекомунікаційного зв`язку. Ця квитанція надсилається органами ДПІ на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПІ. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.

Згідно з пунктом 1 розділу І Інструкції №233 квитанція про приймання податкового документа в електронному вигляді (далі - друга квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПІ та засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПІ.

Відповідно до пункту 7.4 розділу ІІІ Інструкції №233 підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПІ є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПІ, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Таким чином, процедура реєстрації податкових документів у базі даних податкових органів має загалом два етапи: перший етап - подання (направлення) платником податку електронного документа, який фіксується першою квитанцією; другий етап - приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді, який фіксується другою квитанцією.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем 03.08.2016, 05.08.2016 року, 09.08.2016, 16.08.2016 року надіслані контролюючому органу податкові накладні для їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, до матеріалів справи додані податкові накладні, в яких в графі навпроти прізвища посадової особи, яка підписує податкову накладу, відображена графа, яка має назву: «реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта». Разом із цим зазначено посилання, відповідно до якого у даній графі серію та номер паспорта зазначають фізичні особи, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. У вказаній графі проставлена серія та номер паспорта директора ТОВ «ВНА ТРЕЙД» ОСОБА_1 , який підписував електронним підписом податкові накладні.

В судовому засіданні 23.01.2018 року, представник позивача підтвердив те, що директор ТОВ «ВНА ТРЕЙД» ОСОБА_1 не має ідентифікаційного коду платника податків, про що засвідчена податковим органом офіційна відмова у його паспорті. На підставі цих обставин, у податкових накладних зазначалась його серія та номер паспорту, що прямо передбачено ст. 201.1 Податкового Кодексу України.

Зі слів представника позивача, при зверненні до податкового органу із питаннями про підстави відмови у реєстрації податкових накладних, контролюючий орган зазначав, що система не приймає відсутність індивідуального податкового коду керівника підприємства.

З тих же причин, податковий орган відмовлявся підписувати із ТОВ «ВНА ТРЕЙД» договір про визнання електронних документів, що в свою чергу також робило неможливим реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі.

Відповідач, в свою чергу, на запитання суду про причини відмови у реєстрації податкових накладних, пояснення надати не зміг, зазначив, що винесення податкового повідомлення-рішення від 03.10.2016 року було зумовлено порушенням строків реєстрації податкових накладних.

Суд вважає доводи позивача обґрунтованими, оскільки із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивач, після відмови у реєстрації податкових накладних, вдруге подавав ті самі податкові накладні, без будь-яких виправлень, змін тощо. Але вже повторно подані податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних без жодних зауважень.

Слід зазначити, що квитанція про неприйняття податкової накладної до реєстрації містила таку виявлену помилку, як : «невірний підпис - сертифікат відсутній у базі даних».

Проте, як зазначив позивач та не спростував представник відповідача у судовому засіданні, фактичною причиною відмови в реєстрації накладних стала відсутність на неї обов`язкового реквізиту - ідентифікаційного коду платника податків, що підписує вказані накладні.

Згідно пункту 7.6 розділу ІІІ Інструкції №233 якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПІ, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПІ.

В порушення вказаних вимог закону, у квитанції про відмову в реєстрації податкових накладних була зазначена причина - відсутність в базі сертифікату, а не ідентифікаційного номеру платника податків. Відповідно до цього, позивач не міг знати дійсні підстави відмови в реєстрації податкових накладних, в зв`язку із чим був позбавлений можливості усунуті наявні недоліки податкової накладної для її успішної реєстрації.

Крім того, суд зазначає, що сама податкова накладна, серед реквізитів, які підлягають заповненню, містить графу про ідентифікаційних номер платника податків, де зазначено, що у разі його відсутності, в ній потрібно зазначити серію та номер паспорту особи, яка підписує електронним підписом податкові накладні.

З огляду на вищезазначене, позивачем вірно були зазначені обов`язкові реквізити податкової накладної у вигляді серії та номеру паспорту директора ТОВ «ВНА ТРЕЙД» ОСОБА_1 , тому відповідачем необґрунтовано і незаконно було відмовлено у реєстрації накладних, які відповідали по формі та були заповнені, згідно із вимогами законодавства України.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом.

Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Відповідач звертає увагу на те, що позивач не скористався своїм правом на подання податкової звітності в іншій спосіб, ніж електронний, що свідчить про невиконання платником податків своїх обов`язків.

З такими твердженнями відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

При вирішенні цього питання, суд враховує приписи Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 №851-IV, «Про електронний цифровий підпис» від 22.05.2003 №852-IV, постанов Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №680 «Про затвердження Порядку засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу» та «Про затвердження Порядку застосування електронного цифрового підпису органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями державної форми власності» від 28.10.2004 №1452, Інструкції №233.

Так, відповідно до статей 5, 6, 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Безпосередньо порядок та спосіб подання податкової звітності врегульований пунктами 49.3-49.7 статті 49 ПК України.

Разом з тим, 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким внесено до ПК України зміни, зокрема, введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість. Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, пункт 49.4 статті 49 ПК України доповнено абзацом другим, яким встановлено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Отже, починаючи із 01.01.2015 усі платники податку на додану вартість мають звітувати виключно в електронній формі. При цьому, абзацем 3 пункту 49.3 статті 49 ПК України передбачено, що виключно у разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.

Тому доводи відповідача про те, що позивач, не скориставшись іншим способом подачі податкової звітності, фактично не виконав свій обов`язок платника податку з подачі податкової звітності, є необґрунтованим.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Проте, в межах розгляду даної адміністративної справи ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, покладений на нього приписами статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення не виконав та не надав суду жодних доказів на обґрунтування законності вчинених дій щодо неприйняття до реєстрації податкових накладних.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві необґрунтовано відмовив у реєстрації податкових накладних, а в подальшому, після спливу строку на таку реєстрацію, зареєстрував їх без жодних зауважень та заперечень, хоча за змістом вказані податкові накладні були ідентичними із первинними. Вказане свідчить про те, що винесене на підставі неправомірних дій відповідача податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2016 року, підлягає скасуванню, як незаконне та необґрунтоване.

Вимогами ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНА ТРЕЙД» (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6/1а, ) задовольнити повністю;

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.10.2016 року №, яке було складене ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНА ТРЕЙД» (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6/1а, ) судові витрати у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот грн) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Управління Державної фіскальної служби в м. Києві.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Г. Вєкуа