Справа № 183/4661/16 (2-а/183/10/17)
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 серпня 2019 року
Київ
справа №183/4661/16 (2-а/183/10/17)
адміністративне провадження №К/9901/29587/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
cудді-доповідача Радишевської О. Р.,
суддів Кашпур О. В., Уханенка С. А.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу №183/4661/16
за позовом ОСОБА_1 до інспектора військово-облікового столу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Шевченко Галини Миколаївни, третя особа Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, ухвалену в складі: головуючого судді Кругового О. О., суддів Лукманової О. М., Божко Л. А.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до інспектора військово-облікового столу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Шевченко Галини Миколаївни, третя особа Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просила:
1.1. зобов`язати інспектора військово-облікового столу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Шевченко Галину Миколаївну здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в належному їй на праві власності садовому будинку

АДРЕСА_1 . Адміністративний позов обґрунтовано тим, що будинок, який належить позивачу та розташований за адресою: АДРЕСА_2 , відповідає ознакам житла, позивач постійно проживає у вказаному садовому будинку, тому відсутність у будівлі статусу житлового приміщення не може бути підставою для відмови позивачу в реєстрації за місцем проживання.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 08 вересня 2015 року Реєстраційною службою Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 вересня 2015 року.
4. 01 серпня 2016 року позивачка звернулася до органу реєстрації Виконавчого комітету Піщанської сільської ради з заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
5. Заяву позивачки було повернуто відповідачем із резолюцією голови Піщанської сільської ради «Не дозволяю реєстрацію в садовому будинку» разом зі службовою відміткою інспектора військово-облікового столу Піщанської сільської ради про відмову в реєстрації місця проживання у зв`язку з тим, що свідоцтво на право власності на садовий будинок не є підставою для реєстрації в цьому будинку.
6. Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
7. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
8. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що реєстрація місця проживання здійснюється в житлі, яким, у розумінні вимог чинного законодавства, уважається житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначене і придатне для постійного проживання в ньому.
9. Посилаючись на вимоги ДБН 36092 «Містобудування. Планування й забудова міських сільських поселень», суд першої інстанції дійшов висновків про те, що садовий будинок за своїм цільовим призначенням непризначений для постійного проживання в ньому, у зв`язку з чим реєстрація місця проживання в ньому неможлива.
10. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 квітня 2017 року постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року скасував і прийняв нову, якою позов задовольнив:
10.1. зобов`язав інспектора військово-облікового столу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Шевченко Галину Миколаївну здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в належному їй на праві власності садовому будинку

АДРЕСА_3 . Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції керувався тим, що визначальною ознакою об`єкта нерухомості як житла є його пристосування для постійного проживання в ньому, а саме по собі призначення будинку, зазначене в технічній документації, не має значення для цілей реєстрації місця проживання в такому будинку. Суд апеляційної інстанції встановив, що належний позивачці на праві власності будинок відповідає вимогам будівельних норм, обладнаний засобами й інженерними комунікаціями, необхідними для постійного проживання в ньому, а тому перешкод для здійснення реєстрації місця проживання в ньому не було.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
12. У касаційній скарзі Піщанська сільська рада, не погоджуючися з рішенням суду апеляційної інстанції, просить скасувати його із підстав порушення норм матеріального та процесуального права й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
13. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову, адже не врахував, що для реєстрації місця проживання в особи повинно бути житло. Скаржник доводить, що садовий будинок не є житлом, у розумінні чинного законодавства, оскільки з огляду на застосовані в ньому конструктивні рішення при будівництві та проектуванні придатні лише для сезонного використання й не може бути пристосованим для постійного проживання.
14. Інші учасники справи правом надати відзив (заперечення) на касаційну скаргу не скористалися.
15. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою Піщанської сільської ради Новомосковьского району Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року в справі №?183/4661/16.
16. Цією ж ухвалою зупинено виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року в справі №?183/4661/16.
17. 15 грудня 2017 року, у зв`язку з початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
18. 27 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
19. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Білоусу О.В., суддям Шарапі В.М., Стрелець Т. Г.
20. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
21. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
22. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №?2147VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
23. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
24. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
25. Згідно з статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
26. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
27. Статтею 2 «Свобода пересування» Протоколу №?4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї від 16 вересня 1963 року №?4, що ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року №?475/97-ВР, установлено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.
28. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
29. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
30. Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, урегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №?1382IV (далі Закон №?1382IV).
31. Абзацом третім частини першої статті 3 Закону №?1382IV передбачено, що вільний вибір місця проживання чи перебування це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.
32. Абзацом п`ятим частини першої цієї ж статті передбачено, що місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
33. Відповідно до частини першої статті 6 Закону №?1382IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
34. Частиною третьою статті 6 Закону №?1382IV передбачено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається: свідоцтво про народження; квитанція про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
35. Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №?435IV (далі ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
36. Частиною першою статті 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
37. Згідно зі статтею 4 Житлового кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року №?5464X (далі ЖК УРСР) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.
38. Житловий фонд включає: жилі будинки й жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки й жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їхнім об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).
39. До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, установлені для громадського житлового фонду.
40. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
VI. Позиція Верховного Суду
41. Аналіз наведених вимог чинного законодавства дає підстави для висновку, що реєстрація місця проживання фізичної особи здійснюється за наявності в особи житла.
42. Житлом, у розумінні наведених вимог законодавства, є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
43. З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що для цілей реєстрації місця проживання будинок або інше приміщення мають відповідати таким ознакам житла як пристосування та придатність для постійного проживання в них.
44. Як установлено судом апеляційної інстанції, належний позивачеві на праві власності садовий будинок, розташований за адресою: Садівниче товариство «Трубник», с.Піщанка, Новомосковський район, Дніпропетровська область, обладнаний автономним газовим опаленням, під`єднаний до централізованих інженерних мереж газо- та електропостачання, має внутрішні системи інженерного обладнання системи гарячого водопостачання, каналізації та водовідведення.
45. Відповідно до звіту сертифікованого експерта з технічного обстеження будівель і споруд садовий будинок позивачки відповідає вимогам будівельних норм.
46. З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, Суд уважає правильними його висновки про те, що вказаний садовий будинок пристосований і може бути використаний для постійного проживання в ньому.
47. Аргументи касаційної скарги з посиланням на положення державних будівельних норм, відповідно до яких для садових будинків установлюються інші нормативні вимоги до зовнішніх конструкцій, інженерного устаткування, що не відповідають аналогічним нормативним вимогам до житлових будинків, зазначених висновків Суду не спростовують.
48. Суд зазначає, що відмінність будівельних норм у частині вимог до окремих конструктивних рішень, що застосовуються під час будівництва житлових будинків у порівнянні зі садовими будинками, не позбавляє останніх ознак, притаманних житлу, і не спростовує їхньої придатності для постійного проживання, за умови, що власник садового будинку з власної ініціативи пристосував його для цього, встановивши додаткове обладнання чи комунікації.
49. Суд також керується тим, що чинне законодавство не виключає можливості переведення садових будинків у статус житлових.
50. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02.09.2014 №?1673VII, який набрав чинності 27 вересня 2014 року, ЖК УРСР доповнено статтею 8-1 «Переведення в жилі будинки садових і дачних будинків», згідно з якою громадяни <…> мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
51. Отже, сам по собі той факт, що садовий будинок був збудований на підставі будівельних норм, що відрізняються від будівельних норм, установлених для житлових будинків, не спростовує того, що він може потім використовуватися для проживання в ньому.
52. З огляду на викладене Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відмова відповідача зареєструвати місце проживання позивача будинку АДРЕСА_2 , не ґрунтувалася на вимогах закону.
53. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
54. Положеннями частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
55. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
56. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
57. Переглянувши оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки суду апеляційної інстанції в цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
58. Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції та фактичних обставин справи не спростовують.
VII. Судові витрати
59. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
VІIІ. Виконання судових рішень
60. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 31 травня 2017 року зупинив виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року.
61. За правилами частини третьої статті 375 КАС України суд касаційної інстанції в постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
62. Зважаючи на результат касаційного розгляду, виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року необхідно поновити.
63. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, 375 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
64. Касаційну скаргу Піщанської сільської ради Новомосковьського району Дніпропетровської області залишити без задоволення.
65. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року в справі №?183/4661/16 залишити без змін.
66. Поновити виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року в справі №?183/4661/16.
67. Судові витрати розподілу не підлягають.
68. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: О.В. Кашпур
С.А. Уханенко