Справа № 1.380.2019.002180
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002180
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

27 серпня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Сільник Н.Є.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 .

представника відповідача - Гивель В.П.

представника третьої особи 1 - ОСОБА_2 О ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_4 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 1.380.2019.002180 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , Ходорівської міської ради про знесення самовільно збудованого об`єкту будівництва ,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , Ходорівської міської ради про знесення самовільно збудованого об`єкту будівництва - господарської будівлі в плані 3,4 м. на 4,5 м. за адресою: вул. Шевченка, АДРЕСА_1 , м. Ходорів, Жидачівський район, Львівська область.

Підставою подання даного позову є самовільне будівництво відповідачем - господарської будівлі в плані 3,4 м. на 4,5 м. за адресою: вул АДРЕСА_1 , м. Ходорів, Жидачівський район, Львівська область.

04.06.2019 представник відповідача подав заяву про залишення позову без розгляду. В обґрунтування заяви зазначив, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України повинна була подати даний позов до 29.03.2019 року, оскільки припис про усунення виявлених порушень за №752/18 було складено інспектором ДАБІ у Львівській області 10.10.2018 року, та у даному приписі вказується, що ОСОБА_4 надається тридцяти денний термін з дня отримання даного припису на усунення правопорушень. Припис №752/18 від 10.10.2018 року ОСОБА_4 отримала 27.11.2018 року, про що свідчить акт про вручення процесуальних документів. Відповідно зазначений у приписі тридцяти денний термін обчислюється з наступного дня, тобто з 28.11.2018 року. Та, вже після закінчення тридцяти денного терміну, який вказувався у приписі, тобто з 29.12.2018 року ДАБІ мала всі підстави звернутись з позовом про знесення до суду в порядку КАС України. ДАБІ подала даний позов після закінчення тримісячного строку, який встановлений ч.2 ст.122 КАС України, оскільки строк звернення до адміністративного суду закінчився 29.03.2019 року. Твердження позивача, щодо обчислення процесуального строку, яке викладене у позовній заяві, не повинно братись судом до уваги. Оскільки, строк повинен обчислюватись не з моменту фіксації невиконання припису а з моменту виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Право ДАБІ на пред`явлення вимог, які викладені у даному позові, починалось після закінчення тридцяти денного терміну, який вказувався у приписі від 10.10.2018 року за №752/18, тобто з 29.12.2018 року. Просив позов залишити без розгляду.

У підготовчому засіданні представник відповідача заяву підтримав, просив позов залишити без розгляду.

Представник позивача проти задоволення вказаної заяви заперечив та зазначив, що 14.02.2019 посадовими особами позивача було проведено позапланову перевірку виконання вимог припису №752/18 від 10.10.2018 щодо дотримання відповідачем ( ОСОБА_4 ) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності,будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті будівництва «господарської будівлі на АДРЕСА_1 , м АДРЕСА_2 Ходорів, Жидачівського району Львівської АДРЕСА_3 » про що складено Акт перевірки вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних норм, стандартів і правил №88/19 від 14.02.2019. Відтак, з моменту складання вищевказаних процесуальних документів, які свідчать про те, що позивач саме 14.02.2019 дізнався, що вимоги припису № 752/18 від 10.10.2018 не виконані, потрібно обчислювати строк звернення до суду. Позов до суду був скерований позивачем через відділення поштового зв`язку Львів-44 рекомендованою поштовою кореспонденцією 24.04.2019р. та отриманий судом 25.04.2019р., що підтверджено фіскальним чеком про оплату послуг поштового зв`язку та відстеження із офіційного веб-сайту Укрпошта.

У підготовчому засіданні представник позивача заперечення підтримав, просив у задоволенні заяви відмовити.

У підготовчому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 проти заяви заперечив, просив у задоволенні заяви відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Ходорівської міської ради в підготовче засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд вважає, що заява ОСОБА_4 про залишення позовної заяви без розгляду підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із виявленням позивачем самочинного будівництва, відповідачу було винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності із визначенням строку для добровільного виконання припису.

Припис №752/18 від 10.10.2018 року ОСОБА_4 отримала 27.11.2018 року, що підтверджується актом про вручення процесуальних документів.

Отже, зазначений у приписі тридцятиденний термін обчислюється з наступного дня, тобто з 28.11.2018 року.

Відповідачем, як стверджує позивач, у встановлений строк припис виконано не було, а тому 29.12.2018 в останнього виникло право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Таким чином, з позовом про зобов`язання відповідача знести самочинно збудований об`єкт будівництва відповідач мав право звернутися до 29.03.2019.

Позов до суду був скерований позивачем через відділення поштового зв`язку Львів -44 рекомендованою поштовою кореспонденцією 24.04.2019 та отриманий судом 26.04.2019.

Позивач вважає, що 3-х місячний строк на звернення до суду необхідно обчислювати із дня коли позивач саме дізнався про порушення із боку відповідача, яке полягало у невиконанні вимог припису тобто дня складення відповідного акту 14.02.2019р., а тому строк звернення до суду не є пропущений.

Суд з таким висновком позивача погодитись не може з огляду на таке.

Як було зазначено вище, частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI передбачено, що в разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Отже, позов про знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування може бути пред`явлено органом державного архітектурно-будівельного контролю до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, встановлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками (рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати свою готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи та утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у її розгляді, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури судового розгляду.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 14 березня 2018 року по справі №820/4922/17 поважними можуть визнаватися ті причини, які не залежали від волі позивача та створювали об`єктивні перешкоди в реалізації ним свого права на звернення до суду.

Небажання суб`єкта владних повноважень знати або незнання про порушення свого права через байдужість не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 74 рішення у справі «Лелас проти Хорватії» і пункті 70 рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з пунктом 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд наголошує, що частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI передбачено, що в разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта.

Отже, законодавець надаючи право звернення органу державного архітектурно-будівельного контролю до суду визначив дві обов`язкові умови: перша- факт добровільного невиконання вимог припису; друга факт закінчення строку, встановленого у приписі для добровільного виконання.

Інших додаткових умов, які повинні передувати зверненню до суду, таких як зазначає позивач, зокрема, проведення перевірки, законодавець не визначає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2018 у справі № 826/12543/16 вказала, що припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу звернутися до суду на підставі частини першої статті 38 цього Закону у зв`язку з його невиконанням.

Суд зазначає, що при цьому звернення органу державного архітектурно-будівельного контролю до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється ним як суб`єктом владних повноважень на підставі частини першої статті 38 Закону.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не доведено, - суд погоджується з твердженням відповідача про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 240, 243, 248, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_4 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Залишити позовну заяву Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , Ходорівської міської ради про знесення самовільно збудованого об`єкту будівництва без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.08.2019.

Суддя Р.М. Брильовський