Справа № 804/16851/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

Київ

справа №804/16851/13-а

адміністративне провадження №К/9901/5730/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотайм» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року (колегія у складі суддів: Малиш Н.І., Баранник Н.П., Щербака А.А.) у справі № 804/16851/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотайм» до Державної податкової інспекції у Бубушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотайм» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Бубушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (надалі відповідач, податковий орган) про визнання незаконними дій по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки та складання акта, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень якими зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств та податок на додану вартість та зменшено суму бюджетного відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що висновки, викладені в акті перевірки є безпідставними та не відповідають нормам податкового законодавства. Судження податкового органу щодо неможливості зробити висновок щодо фактичного здійснення товариством господарської діяльності (виробництва акумуляторів) ґрунтуються на недоведеності оренди складського приміщення, неможливості встановлення електричної енергії використаної у виробничому процесі та відсутності дозвільних документів і права на торгівельну марку. Між тим, в ході перевірки позивачем надані всі первинні документи, що свідчать про реальне здійснення господарської діяльності, зауважень щодо їх оформлення не було, у зв`язку із чим, винесені за результатами перевірки рішення про донарахування податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ, зменшення розміру від`ємного значення та зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ є протиправними та підлягають скасуванню. Крім того, позивач вважає, що документальна позапланова виїзна перевірка проведена з порушенням норм статті 78 податкового кодексу України, оскільки відсутні підстави для її проведення, у зв`язку із чим, дії ДПІ щодо її проведення та складання акта перевірки повинні бути визнані незаконними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення № від 7 жовтня 2013 року про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 47 805,00 грн за період - грудень 2012 року, № від 7 жовтня 2013 року про збільшення сум грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств на суму 878 317,25 грн, в т.ч. за основним платежем в розмірі 702 654,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі - 175 663,25 грн, № від 7 жовтня 2013 року про збільшення сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 179 108,75 грн, в т.ч. за основним платежем в розмірі 143 287,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 35 821,75 грн, № від 7 жовтня 2013 року про зменшення суми бюджетного відшкодування на суму 403 176,00 грн та стягнення штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 100 794,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не наведені чіткі пояснення та не надані належні та допустимі докази з приводу невідповідності первинних документів позивача, на підставі яких ним сформовано податковий кредит в розмірі 551 749,00 грн та валові витрати в розмірі 3 345 971,00 грн, а також правомірність зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 47 805,00 грн за період - грудень 2012 року та зменшення суми бюджетного відшкодування на суму 403 176,00 грн приписам Податкового кодексу України. За відсутності точних відомостей та пояснень з суб`єкта владних повноважень - відповідача суд схильний віддати перевагу поясненням та доводам позивача зі спірних питань.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 30 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що податковим органом на підставі належних та допустимих доказів доведено правомірність прийнятих рішень.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду апеляційної інстанцій, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від податкового органу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що податковим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року за результатами якої складено акт №305/221/37006233 від 21 серпня 2013 року.

Висновками акта перевірки, зокрема, встановлено порушення:

- пункту 138.2, пункту 138.4, підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижений податок на прибуток всього у сумі 702 654,00 грн;

- пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 135 495,00 грн; завищено суми податку на додану вартість, що підлягають бюджетному відшкодуванню всього в сумі 403 176,00 грн; завищено залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду всього у сумі 47 805,00 грн.

Висновки податкового органу ґрунтуються на відсутності доказів виконання договорів з надання (отримання позивачем) рекламних послуг, а також відсутності доказів оренди складського приміщення (у тому числі з урахуванням відсутності походження електроенергії яка б використовувалась у виробничому процесі, відсутність дозвільних документів тощо).

За результатами перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 7 жовтня 2013 року:

- № про збільшення суми грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 878 317,25 грн, в т.ч. за основним платежем в розмірі 702 654,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 175 663,25 грн;

- № про збільшення суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 179 108,75 грн, в т.ч. за основним платежем в розмірі 143 287,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 35 821,75 грн;

- № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 47 805,00 грн. за період - грудень 2012 року;

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування на суму 403 176,00 грн та стягнення штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 100 794,00 грн.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні суми податкового кредиту в розмірі 551 749,00 грн та валових витрат в розмірі 3 345 971,00 грн, сформовані позивачем за взаємовідносинами з ПП ОСОБА_1 , ТОВ «Такара - Д», ТОВ «КримОПТторгсервіс», ТОВ «БІЗНЕСТЕХРЕСУРС».

Перевіркою встановлено та підтверджено касаційною скаргою, що позивачем укладено з ПП ОСОБА_1 (Орендодавець) договір оренди приміщення № 2 від 1 лютого 2011 року згідно, з умовами якого Орендодавець передає, а Товариство приймає у тимчасове користування складське приміщення площею 80 м2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5. Приміщення надано для розташування складу та офісу.

На виконання умов договору складено акт приймання - передачі приміщення від 1 лютого 2011 року; додаткову угоду № 1 від 1 березня 2011 року до договору оренди № 2 від 1 лютого 2011 року, згідно з умовами якої визначено, що оплата за комунальні послуги здійснюється орендарем у складі орендної плати; додаткову угоду до договору оренди № 2, згідно з умовами якої визначено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове користування складське приміщення площею 100 м2 та нежитлове приміщення в адміністративній будівлі площею 20 м2 розташовані за адресою: АДРЕСА_5 . (том. 4 арк. с. 227).

До матеріалів справи позивачем долучено технічний паспорт на приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 та акти приймання-передачі виконаних робіт; рахунки; податкові накладні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно технічного паспорту на приміщення та доданої до нього декларації про готовність об`єкта до експлуатації, дата початку будівництва цеху збору акумуляторів загальною площею 287,3 м2 - 17 жовтня 2012 року, дата закінчення 1 грудня 2012 року (том. 3 арк. с. 117-121).

Таким чином, не спростовані висновки податкового органу щодо неможливості з лютого 2011 року використовування приміщення у виробничій діяльності позивача.

Крім того, відповідно до актів прийому-передачі виконаних робіт не можливо встановити обсяги комунальних послуг, зокрема, електричної енергії (том 2, арк. с. 36-40). Суд погоджується з доводом податкового органу, що необхідною складовою виробничого процесу є живлення основних фондів, зокрема, лінії з виробництва акумуляторів.

На запити податкового органу в ході проведення перевірки щодо надання установами позивачу дозвільних документів для здійснення виробничої діяльності, отримані відповіді що такі не видавались (Державна екоінспекція, Держгірпромнагляд, санепідем служба тощо). Вказані обставини не спростовані доводами касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариством укладено договір про надання рекламних послуг № ДГ-0000005 від 5 липня 2012 року згідно з умовами якого Товариство (Замовник) доручає, а ТОВ «Такара - Д» (Виконавець) зобов`язується за плату надати послуги з виготовлення та розповсюдження рекламних матеріалів (том 4 арк. с. 213).

Договір про надання рекламних послуг № ДГ - 0000003 від 21 травня 2012 року згідно з умовами якого Товариство (Замовник) доручає, а ТОВ «КримОПТторгсервіс» (Виконавець) зобов`язується за плату надати Замовникові послуги з виготовлення та розповсюдження рекламних матеріалів (том 4 арк. с. 219).

Договір про надання рекламних послуг № ДГ - 0000015 від 3 грудня 2012 року згідно з умовами якого Товариство (Замовник) доручає, а ТОВ «БІЗНЕСТЕХРЕСУРС» (Виконавець) зобов`язується за плату надати послуги з виготовлення та розповсюдження рекламних матеріалів (том 4 арк. с. 223).

Рекламні матеріали повинні містити логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», виконавці взяли зобов`язання з їх виготовлення та розповсюдження.

До матеріалів справи надано акті здачі-прийняття робіт (Том 2, арк. с. 41, 62, 108). Зразки рекламної продукції, їх зображення позивачем не надано. Передбачені договорами ескізи та оригінал-макети відсутні.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачем не підтверджено отримання послуг від зазначених контрагентів, акти приймання-здачі виконаних робіт не містять зміст і обсяг господарської операції, а також не визначено в чому виражено їх результат. Крім того, акти мають узагальнений характер та не надають можливості ідентифікувати характер та обсяг виконаних послуг.

Крім того, позивачем не надано доказів правомірного використання торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1»

Доводами касаційної скарги не спростовано, що власниками зазначеної торгової марки є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (том 3 арк. с. 137) жоден з яких не є посадовою особою Товариства. Будь яких документів на передачу інтелектуальної власності Товариством не надано.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що податковим органом на підставі належних та допустимих доказів доведено правомірність прийнятих рішень.

Позивач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентами, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотайм» залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року у справі № 804/16851/13-а залишити в силі.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду