Справа № 640/6930/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6930/19
УХВАЛА

27 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Епель О.В., Парінова А.Б., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Компендіум» до Міністерства юстиції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек», про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Приватне підприємство «Компендіум» (далі - Позивач, ПП «Компендіум») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач, Мін`юст України), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек» (далі - Третя особа, ТОВ «Вікотек»), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 10.04.2019 року №1180/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», прийнятий на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 08.04.2019 року, яким скасовано наступні рішення про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень: 1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.2015 року №19034423, прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою Ангеліною Олександрівною; 2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.02.2016 року №28396169, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем; 3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30322293, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем; 4) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30317769, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем; 5) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.12.2018 року №44845562, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною;

- зобов`язати Міністерство юстиції України відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексні записи рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.2015 року №19034423, прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою Ангеліною Олександрівною; 2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.02.2016 року №28396169, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем; 3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30322293, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем; 4) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року №30317769, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем; 5) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.12.2018 року №44845562, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною.

У червні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якій просила:

- визнати незаконним наказ Мін`юсту України від 08.04.2019 року №1180/5;

- зобов`язати Мін`юст України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом поновлення наступних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- від 29.01.2015 року №№ 18957694, 18958664, від 02.02.2015 року №19034423, прийняті державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою Ангеліною Олександрівною;

- від 26.04.2016 року №№ 29422223, 29422500, 29424665, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем;

- від 18.02.2016 року №№ 28316274, 28316641, від 23.02.2016 року №28396169, прийняті приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренком Максимом Михайловичем;

- від 05.07.2016 року №№ 30322293, 30310906, 30316131, 30317769, 30319339, прийняті приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко Марією Дмитрівною;

- від 26.12.2018 року №44845562, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною;

- від 21.09.2017 року №37195225, прийняте приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною;

- від 12.05.2017 року №35134493, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області Жековим Юрієм Миколайовичем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2019 року відмовлено у залученні ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, ОСОБА_1 (далі також - Апелянт) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду.

Перевіривши подану апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою не може бути відкрито з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Тобто, адміністративна процесуальна дієздатність фізичної особи полягає у можливості останньої своїми діями набувати для себе процесуальні права, а також здатність своїми діями створювати для себе адміністративні процесуальні обов`язки та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Разом з тим, обсяг такої дієздатності повинен відповідати Конституції та законам України, а також не може їм суперечити. Такі ж самі обмеження, на переконання судової колегії, стосуються й обсягу дієздатності осіб у межах адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 293 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

З наведеного випливає, що у процесуальному законі міститься пряма заборона на оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду.

При цьому судова колегія звертає увагу, що серед визначеного у ст. 294 КАС України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, відсутня ухвала, прийнята за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб.

У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Процесуальні питання, пов`язані із залученням до участі у справі третіх осіб, як і з самостійними вимогами та предмет спору, так і без самостійних вимог на предмет спору, врегульовані положеннями статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КАС України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, пред`явивши позов до однієї або декількох сторін. Задоволення позову таких осіб має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача. У разі вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, розгляд адміністративної справи за клопотанням учасника справи починається спочатку.

Згідно ч. 5 ст. 49 КАС України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що, як вірно зазначено судом першої інстанції при роз`ясненні порядку оскарження ухвали від 25.06.2018 року, ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Тобто, закріплюючи у п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та п. 6 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України право особи на перегляд справи в апеляційному порядку, законодавець регламентував спосіб і порядок реалізації такого права у залежності від виду судового рішення, як є предметом апеляційного оскарження - безпосереднє оскарження рішення суду або ухвали суду в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на таке рішення або викладенням заперечень проти ухвали до апеляційної скарги на рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Відтак, гарантуючи можливість перегляду в апеляційному порядку судової справи, положення Кодексу адміністративного судочинства України закріпили спосіб реалізації дієздатності особи на апеляційне оскарження ухвали суду, прийнятої за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб, шляхом викладення заперечень проти ухвали до апеляційної скарги на рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи. Іншого порядку та способу апеляційного оскарження такого судового рішення чинним процесуальним законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У контексті наведеного, на переконання колегії суддів, розгляд судом адміністративним судом апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, щодо викладеного рішення в якій встановлено інший порядок оскарження, зумовить допущення судом порушень правових норм, які регулюють його діяльність, а також поставить під сумнів гарантоване Конвенцією право особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Крім того, суд звертає увагу, що безпосередньо в апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнається, що в силу ч. 5 ст. 49 КАС України ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

За таких обставин, апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження та підлягає поверненню Апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 293, 321, 325 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Компендіум» до Міністерства юстиції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікотек», про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

А.Б. Парінов