Справа № 808/2363/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

Київ

справа №808/2363/15

адміністративне провадження №К/9901/9144/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» імені А.М. Кузьміна» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року (колегія у складі суддів: Юхименка О.В., Кругового О.О., Нагорної Л.М.) у справі № 808/2363/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» імені А.М. Кузьміна» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області про стягнення пені на бюджетну заборгованість, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» імені А.М. Кузьміна» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (надалі відповідач, податковий орган), Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області про стягнення пені на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що податковим органом не здійснено нарахування пені на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1 474 866 грн, яка не своєчасно відшкодована після закінчення процедури судового оскарження податкового повідомлення-рішення № від 20 червня 2011 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2011 року у вказаному розмірі, у зв`язку з чим просить визнати таку бездіяльність протиправною та стягнути пеню за період з моменту виникнення такої заборгованості по день її погашення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність податкового органу щодо не нарахування пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості 1 474 866 грн за період з 6 липня 2012 року по 29 жовтня 2014 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за період з 6 липня 2012 року по 29 жовтня 2014 року у розмірі 328 527,37 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності не нарахування пені на суму бюджетної заборгованості.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 4 листопада 2015 року скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову постанову. Закрив провадження у справі за позовом Товариства про стягнення пені на суму бюджетної заборгованості за період з 6 липня 2012 року по 9 липня 2013 року. В іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з того самого спору, і між тими самими сторонами, є така, що набрала законної сили постанова суду, що виключає вирішення справи в силу наведеної вище норми. При цьому, юридична оцінка обставин в адміністративній справі № 0870/12424/12 не має правового значення для вирішення даної справи. Важливо, що спір між сторонами про стягнення пені вже вирішено судом. І судове рішення набрало законної сили.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від податкового органу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає касаційному перегляду.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2011 року Товариством заявлено до бюджетного відшкодуванню на розрахунковий рахунок платника у банку суму податку на додану вартість у розмірі 11 051 529 грн.

20 червня 2011 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2011 року у розмірі 1 474 866 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 6 вересня 2011 року в адміністративній справі № 2а-0870/5102/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2012 року, зазначене податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2014 року зазначені судові рішення залишені без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 липня 2014 року відмовлено податковому органу в допуску для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі № 2а-0870/5102/11.

Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 9 липня 2013 року у справі № 0870/12424/12 частково задоволено позов Товариства, визнано протиправною бездіяльність податкового органу щодо ненадання до Управління Державного казначейства України у м. Запоріжжі Запорізької області висновку щодо відшкодування 1 474 866 грн ПДВ та стягнуто з Державного бюджету на користь позивача заборгованість з податку на додану вартість у сумі 1 474 866 грн. В частині стягнення пені за період з 27 червня 2012 року по 9 липня 2013 року відмовлено з підстав непогашення бюджетної заборгованості на день винесення судового рішення, оскільки останнім днем розрахунку пені є день погашення бюджетної заборгованості.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2015 року зазначена постанова залишена без змін.

Сума бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 1 474 866 грн відшкодована на рахунок Товариства 29 жовтня 2014 року, що підтверджується випискою банківської установи по рахунку позивача.

Закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив з того, що з того самого спору, і між тими самими сторонами, є така, що набрала законної сили постанова суду, що виключає вирішення справи в силу пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що постанова чи ухвала, яка набрала законної сили, постановлена за позовом, який є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

В даному випадку тотожні стороні по справі, але предмет та підстава позову є різними. Право Товариства на отримання пені за несвоєчасне відшкодування суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в межах справи № 0870/12424/12 не досліджувалось.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі використання (наприклад) права на касаційне оскарження, що є правом сторони, та (імовірно) ухвалення нового судового рішення судом касаційної інстанції про задоволення позову в цій частині (чи скасування судового рішення про стягнення бюджетної заборгованості), призведе до подвійного стягнення пені, (або безпідставного стягнення пені) що є неприпустимим.

Викладені обставини виключають повторний розгляд справи, відповідним застереженням якому і існують приписи пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд не погоджується з таким доводом суду апеляційної інстанції, з огляду на те, що касаційний перегляд постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 9 липня 2013 року у справі № 0870/12424/12 відбувся 27 січня 2015 року, що встановлено судом першої інстанції. Копія ухвали Вищого адміністративного суду наявна в матеріалах справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність податкового органу щодо не нарахування пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, суд апеляційної інстанції жодним чином не обґрунтував, чому, на підставі яких доказів він дійшов висновку про правомірність дій податкового органу в цій частині.

За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу позивача в межах її доводів, вважає висновки суду апеляційної інстанцій щодо правомірності дій податкового органу, тотожності позовних вимог та неможливості розгляду справи передчасними та необгрунтованими, а відтак таке судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи рішення, суд апеляційної інстанції обмежився цитуванням доводів податкового органу, не дослідивши та не надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені судом апеляційної інстанції, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не дослідивши фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» імені А.М. Кузьміна» задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року у справі № 808/2363/15 скасувати та направити справу на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва ,

С.С. Пасічник

Судді Верховного Суду