Справа № 540/1149/19
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1149/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить визнати дії відповідача, вчинені при винесені та реалізації постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС2120/1523/АВ/П/ТД-ФС від 04.12.2018 р.

Ухвалою від 11.06.2019 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Позивач вимоги ухвали виконав, недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою від 16.07.2019р. відкрите спрощене повадження у справі без виклику сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ГУ Держпраці у Херсонській області № ХС2120/1523/АВ/П/ТД-ФС від 04.12.2018 р., якою за порушення абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, на позивача накладено штраф у розмірі 223380,0 грн. Постановою старшого державного виконавця Новокаховського МВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області Луговою Катериною Володимирівною 04.04.2019 р. відкрите виконавче провадження № 58792257 щодо примусового виконання постанови Головного управління Держпраці у Херсонській області № ХС2120/1523/АВ/П/ТД-ФС від 04.12.2018 р. Посилаючись на ст. 265 КЗпП України та постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці» № 96 від 11.02.2015 р., позивач стверджує про відсутність у відповідача повноважень на прийняття постанови про накладення штрафу та звернення її до виконання, оскільки таке право належить виключно Державній службі України з питань праці, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Від відповідача 26.07.2019р. надійшов відзив, із якого слідує, що відповідач заперечує проти позову, мотивуючи тим, що Головне управління Держпраці у Херсонській області як територіальний орган є структурним підрозділом центрального органу виконавчої влади та входить до структури Державної служби України з питань праці. Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з статтею 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу за порушення законодавства про працю у випадках зазначених у абзаці другому частини другої цієї статті. Ці штрафи накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 затверджений Порядок накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509), який визначає механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про' зайнятість населення» (далі - штрафи). Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Тобто, Порядок №509 визначив начальників територіальних органів Держпраці та їх заступників уповноваженими посадовими особами, які мають право накладати штрафи за порушення законодавства про працю, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України.

Із вказаних підстав просив відмовити у задоволенні позову.

05.08.2019р. позивач надіслав суду відповідь на відзив, у якому стверджує, що відповідач помилково вважає що «спосіб визначений законодавством України», визначений Порядком № 509, має пріоритет та вищу юридичну силу над нормами ч. 4 ст. 265 КЗпП України. Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою КМУ від 17.07.2013 року № 509, є підзаконним актом, в якому визначено лише загальний механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених як частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України так і частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення». Норми ч. 4 статті 265 КЗПП України мають вищу юридичну силу порівняно із нормами Порядку № 509, оскільки Порядок № 509 є підзаконним нормативно-правовим актом і прийнятим саме на виконання статті 265 КЗПП України, атому не може їй суперечити. Як зазначалося вище, згідно ч. 4 ст. 265 КЗпП України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, як слідує з постанови КМУ від 17.07.2013 року № 509, до повноважень територіальних органів Держпраці, яким є ГУ Держпраці у Херсонській області, належить накладення штрафів виключно за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення». Жодний Закон України не надає повноважень Головному управлінню Держпраці у Херсонській області, накладати штрафи, передбачені ч. 2 ст. 265 КЗпП України та звертатися до органів державної виконавчої служби з заявами про примусове стягнення зазначених штрафів. Посилання на закон, який би надавав Відповідачу такі права, у відзиві відсутні.

Розглянувши надані сторонами документи, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

За результатами розгляду справи, на підставі акту інспекційного відвідування від 16.11.2018 року № ХС2720/1523/АВ перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області Франкевич Т.І. на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП прийняла постанову від 04.12.2018 року № ХС2720/1523/АВ /ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413 у розмірі 375570,00 грн.

Постанова є чинною, не скасована ні в адміністративному, ні в судовому порядку.

04.04.2019 року старший державний виконавець Новокаховського МВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області Лугова Катерина Володимирівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 58792257 про примусове виконання постанови від 04.12.2018 року № ХС2720/1523/АВ /ТД-ФС щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 233380,0 грн.

Позивач звернувся до суду із даним позовом, вважаючи дії відповідача щодо прийняття постанови від 04.12.2018 року такими, що вчинені посадовою особою органу державного нагляду поза межами повноважень, наданих йому законодавством України, що регулює дані правовідносини.

Надаючи оцінку даній позиції позивача, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно із п.п. 6 п. 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення № 96 визначено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється з урахуванням вимог статей 259-265 Глави XVIII Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 265 КЗпП України).

Відповідно до частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України та частини дев'ятої статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2013 року № 509 затвердив Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Пунктом 1 Порядку № 509 визначено, що цей Порядок визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (п. 2 Порядку № 509).

Таким чином, із аналізу наведених вище правових норм слідує, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, у тому числі фізичними особами підприємцями, а також накладення штрафів, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України, здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, тобто у порядку передбаченому Порядком № 509. У свою чергу, даний Порядок визначає, що штрафи за порушення законодавства про працю, передбачені ч. 2 ст. 265 КЗпП України, накладаються, зокрема, Головою Держпраці, його заступниками, начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Отже, до повноважень начальників територіальних органів Держпраці та їх заступників належить накладення штрафів, зокрема, на фізичних осіб підприємців за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, тобто за порушення, передбачені ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Варто відмітити, що право Головного управління Держпраці в області накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, передбачене також п.п. 50 п. 4 Положення про Головне управління Державної служби України з питань праці в областях, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 27.03.2015 року № 340, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.04.2015 року за № 438/26883.

Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про належність таких повноважень виключно центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю - Держпраці України.

Постанова від 25.04.2019 року № ХС4071/1817/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу є виконавчим документом, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС визначено перелік критеріїв, на відповідність яким суд повинен перевірити рішення (дії, бездіяльність) суб'єкта владних повноважень у справах про їх оскарження.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатні докази, які б спростовували твердження позивача, а відтак довів правомірність своїх дій щодо прийняття постанови від 24.12.2018 року про накладення штрафу та її звернення до примусового виконання.

Відтак відсутні підстави вважати протиправними дії відповідача щодо прийняття постанови від 24.12.2018р. та звернення її до виконання.

За правилами статті 139 КАС України, у разі відмови позивачу у задоволенні позову, судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.

кат. 112040100