Справа № 360/1133/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року справа № 360/1133/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представників позивача адвокатів Андрушка К.П., Воронкіна В.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року (повний текст складено 25 червня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/1133/19 (суддя в 1 інстанції Басова Н.М.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Луганській області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу (арк.справи 4-7).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що у січні місяці 2019 року Головним управлінням Держпраці у Луганській області було проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на предмет фактичного допуску позивачем до роботи працівників без укладання трудового договору.

За результатами інспекційного відвідування відповідачем було винесено акт інспекційного відвідування № ЛГ89/486/АВ від 31.01.2019 року, припис про усунення виявлених порушень № ЛГ89/486/АВ/П від 11.02.2019 року та постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ89/486/АВ/П/ТД-ФС від 22.02.2019 року.

Також позивач зазначав, що згідно наказу відповідача № 67 від 28.01.2019 року підставою для його винесення є звернення ОСОБА_4 від 23.01.2019 року про нібито порушення стосовно неї законодавства про працю. Пунктом 2 наказу відповідача були визначені строки проведення даного заходу, а саме з 29.01.2019 року по 30.01.2019 року.

За результатами інспекційного відвідування було складено постанову про накладення штрафу, згідно якої було накладено на позивача штраф у розмірі 375570,00 гривень. Підставою ж для накладення штрафу є нібито виявлені порушення частини 1 статті 21 та частини 3 статті 24 КЗпП України (фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудових відносин).

При цьому позивач вважає, що дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування та винесення постанови про накладення штрафу є протиправними, з огляду на те, що з направлення відповідача на проведення інспекційного відвідування № 01-17/76 від 28.01.2019 року вбачається, що початком інспекційного відвідування було визначено з 29.01.2019 року по 30.01.2019 року, тип заходу визначений як позаплановий. В свою чергу згідно статті 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок субєктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок субєктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до субєктів господарювання з високим ступенем ризику. Оскільки ФОП ОСОБА_3 здійснює свою господарську діяльність у місті Лисичанськ Луганської області, яке визначено у Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція згідно з розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.12.2015, а станом на сьогоднішній день Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, то позивач вважає, що період проведення АТО триває, внаслідок чого проведення будь-яких перевірок відносно нього, як субєкта господарювання, є неможливим, та виходить за межі повноважень ГУ Держпраці у Луганській області, що є порушенням прямої норми Конституції України, а саме статті 8 та 19.

Також позивач зазначав про те, що згідно акту інспекційного відвідування та припису можливо встановити, що інспектор праці виявив нібито неоформлені трудові відносини з працівниками, що є порушенням ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України. В свою чергу, ч. 3 ст. 24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Такий порядок повідомлення передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 17.06.2015 року «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» (надалі по тексту - постанова КМУ № 413). Згідно преамбули постанови КМУ № 413, визначено, що вона (постанова) була прийнята відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України, і установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Тобто, ч. 3 ст. 24 КЗпП України дає визначення, що таке (що мається на увазі) «фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору», яким є допуск працівника до роботи без повідомлення територіальним органам ДФС за місцем обліку як платника ЄСВ про прийняття на роботу в порядку передбаченому постановою КМУ № 413.

З акту інспекційного відвідування можливо побачити за позицією відповідача неоформленими працівниками є: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Одночасно відповідачем було встановлено, що по всім вказаним працівникам було здійснено направлення повідомлення про прийняття на роботу відповідно до постанови КМУ № 413. Позивач вказує про безпідставність інкримінованого порушення, оскільки всі працівники були допущені до роботи згідно вимог законодавства. Отже повідомлення про прийняття працівників позивачем були направлені (подані) згідно вимог законодавства, що свідчить про оформлення працівників на роботу згідно вимог трудового законодавства, а тому допуск до роботи законом було дозволено, що в свою чергу виключає порушення ч. 1 ст. 21 та ч.3 ст. 24 КЗпП України. Тобто, п. 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, на думку позивача, чітко передбачає умови застосування фінансової санкції, а саме за фактичне допущення працівника до роботи без оформлення трудового договору. В свою чергу, вказана стаття 265 КЗпП України не дає визначення (що мається на увазі), що таке «фактичний допуск до роботи без оформлення трудового договору», а його визначення опосередковано міститься в ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Згідно цієї норми, працівник не може бути допущений до роботи без повідомлення про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому постановою КМУ № 413. Вказана норма закону була дотримана позивачем, про що свідчать повідомлення про прийняття працівника на роботу. Тому порушень вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України не було, що виключає застосування штрафних санкцій за статтею 265 КЗпП України.

Відсутність письмового трудового договору, як документу (так би мовити, правочину), відноситься до сфери «інших порушень вимог трудового законодавства» (п. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України) і тягне за собою інші наслідки, й саме накладення фінансових санкцій в іншому розмірі.

Окрім того, позивач зазначав, що за імперативними приписами частини 11 статті 7 Закону України «Основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», визначено, що у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до субєкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

04.03.2019 року позивачем було подано до відповідача заяву про виконання припису відповідача з додатками згідно переліку. Тому відповідач не мав права застосовувати фінансові санкції (накладати штраф) відносно позивача, принаймні станом на 22.02.2019 року, тобто за відсутності підтвердження невиконання припису відповідача. В свою чергу, частиною 3 статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями. Окремо зазначав, що збільшення суми грошового зобовязання шляхом прийняття ГУ Держпраці у Луганській області постанови про накладення штрафу порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України згідно до статті 9 Конституції України, оскільки стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції конкретно визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна, а саме не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Підсумовуючи викладене, позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ89/486/АВ/П/ТД-ФС від 22.02.2019 року та здійснити розподіл судових витрат згідно вимог КАС України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 360/1133/19 адміністративний позов було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Луганській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ89/486/АВ/П/ТД-ФС від 22 лютого 2019 року на ФОП ОСОБА_3 у розмірі 375570 гривень 00 копійок; стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Луганській області судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3755 гривень 70 копійок (арк.справи 183-191).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк.справи 198-200).

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що 30 квітня 2018 року Президентом України був підписаний Указ № 116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» (далі - Указ Президента № 116/2018), який має категорію доступу «Для службового користування» і тому зміст якого був невідомий. З метою зясування, чи є Указ Президента № 116/2018 тим указом, який в розумінні Закону про тимчасові заходи завершує проведення АТО, Головним управлінням був направлений лист із запитом до Адміністрації Президента України. У отриманому відповідачем листі Адміністрації Президента України № 46-01/1905 від 08.10.2018 зазначено, що Указом Президента № 116/2018 завершено проведення широкомасштабної АТО в Донецькій та Луганській областях. Також у листі Директора Департаменту з питань праці Держпраці України від 26.10.2018 № 8508/4/4.1-ДП-18 Головні управління Держпраці у Донецькій та Луганських областях повідомлені, що АТО припинено 30.04.2018 і що 30.10.2018 р. закінчується мораторій на проведення перевірок органами державного нагляду (контролю). У звязку з чим у ньому також викладено доручення про забезпечення здійснення контролю за додержанням законодавства про працю у межах наданих повноважень.

Тобто, вищезазначене дозволяє зробити висновок, що 30.10.2018 закінчилася дія мораторію, передбаченого ст. 3 Закону № 1669, і що з наступного дня у посадових осіб Головного управління зявилося право на проведення ними відповідних перевірок/інспекційних відвідувань. І тому вказане право було застосовано інспектором праці відносно ФОП ОСОБА_3.

Підсумовуючи все наведене, відповідач зазначав, що посадова особа Головного управління при здійсненні заходу державного контролю щодо перевірки дотримання ФОП ОСОБА_3 законодавства про працю діяла у повній відповідності з нормами чинного законодавства України, як стосовно встановлення порушень позивачем, так і відносно дотримання нею (посадовою особою) при здійсненні заходу контролю встановлених чинним законодавством процедур.

Також відповідач зазначав, що позивач помилково застосовує до спірних правовідносин положення Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Так, відповідно до частини 4 статті 2 вказаного Закону заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) зобовязані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Таким чином, у Головного управління відсутній обовязок на дотримання норми, передбаченої ст. 4 і цього закону.

Щодо накладення штрафу за порушення законодавства про працю, то відповідач зазначав, що відповідно до пункту 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (далі - Порядок № 509), уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

08.02.2019 уповноважена посадова особа прийняла рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛГ89/486/АВ/П/ТД об 11 год. 00 хв. 22.02.2019. Згідно із пунктом 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. 16.02.2019 Головне управління направило повідомлення № 01-15/541 про розгляд справи рекомендованим листом з повідомленням. ФОП ОСОБА_3 повідомлення отримав 18.02.2019.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 509 справа розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. 22.02.2019 посадова особа Головного управління розглянула справу та винесла Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ89/486/АВ/П/ТД-ФС (далі - Постанова № ЛГ89/486/АВ/П/ТД-ФС). Вказана Постанова № ЛГ89/486/АВ/П/ТД-ФС містить рішення про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_3 у розмірі 375570,00 грн.

Відповідно до 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень обєкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. Відповідно до пункту 29 Порядку № 295 заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Таким чином, дії посадових осіб Головного управління стосовно винесення припису та Постанови про накладення штрафу, на думку відповідача, відповідають вимогам законодавства з питань праці.

В судовому засіданні представники позивача заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення та рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ФОП ОСОБА_3 у м. Лисичанську здійснює підприємницьку діяльність, основним видом якої є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк.справи 13).

23.01.2019 до Головного управління Держпраці у Луганській області надійшло звернення громадянки ОСОБА_4 про порушення стосовно неї законодавства про працю ОСОБА_3 (арк.справи 100).

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 та пункту 10 Порядку № 295, на підставі вказаного звернення відповідачем винесено наказ від 28.01.2019 № 67 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3». Строк проведення встановлено з 29.01.2019 по 30.01.2019 (арк.справи 52).

28.01.2019 Головним управлінням Держпраці у Луганській області винесено направлення № 01-17/76 на проведення інспекційного відвідування, яке отримано позивачем 29.01.2019 (арк.справи 53).

У відповідності до вищевказаного наказу з 29.01.2019 заступником начальника відділу державного нагляду в сфері трудових відносин Управління з питань праці Головного управління Мартинюк М.М. (далі - інспектор праці) розпочато інспекційне відвідування. Того ж дня ФОП ОСОБА_3 надав пояснення щодо ненадання інспектору праці документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування (арк.справи 77).

29.01.2019 у звязку з неможливістю проведення інспекційного відвідування з причини створення перешкод у діяльності інспектора праці, а саме: ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, інспектором праці винесено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 29.01.2019 № ЛГ89/486-НД, та складено Вимогу про надання документів № 1 від 29.01.2019, згідно яких строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 30.01.2019, які отримані ФОП ОСОБА_3 29.01.2019 (арк.справи 54-55, 56).

31.01.2019 інспектором праці за результатами інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛГ89/486/АВ (далі - Акт від 31.01.2019 № ЛГ89/486/АВ) (арк.справи 57-59).

Під час інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, було встановлено порушення ним вимог частини першої статті 21, частини третьої статті 24, статті 29, статті 50, статті 70 КЗпП України; Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 та пункту 2.21-1 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. Вказані порушення виразились у тому, що:

- у період з 01.07.2018 по 31.07.2018 у магазині працювало два найманих працівника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (повідомлення про прийняття на роботу надано ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області 20.07.2018). Заяви про прийняття на роботу, звільнення, накази про прийняття на роботу, звільнення, трудові угоди під час проведення інспекційного відвідування надано не було, відповідно до чого ОСОБА_3 були надані письмові пояснення стосовно відсутності документів, які передбачені чинним законодавством. Під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 було надано трудову угоду від 29 грудня 2018 року укладену між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_3, у трудовій угоді відсутні підписи працівника та фізичної особи-підприємця. Повідомлення про прийняття на роботу надано до ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області 29.12.2018, наказ про прийняття на роботу ОСОБА_6 під час проведення інспекційного відвідування надано не було. Згідно наданого табелю обліку робочого часу працівників у липні 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працювали з 23 по 31 липня 2018 року;

- вимогою від 29.01.2019 №1 було встановлено надання під час проведення інспекційного відвідування посадових інструкцій працівників. Відповідно до чого ОСОБА_3 були надані письмові пояснення в яких він пояснив, що посадові інструкції на даний час розробляються;

- на підставі письмових пояснень позивача було встановлено, що трудові книжки працівників зберігаються у роботодавця;

- згідно вимоги від 29.01.2019 ФОП ОСОБА_3 були надані табелі обліку робочого часу працівників з липня 2018 року по січень 2019 року, жодний табель обліку робочого часу не підписаний керівником. У вересні 2018 року ОСОБА_8 працювала щоденно по 8 годин з 17 по 22 включно, з 24 по 29 (включно), вихідні дні 16,23,30 вересня, таким чином тижнева тривалість роботи складала 48 годин.

Оскільки позивач відмовився від отримання вказаного Акту, 02.02.2019 документ було надіслано позивачу засобами поштового звязку, трек номер 076, який отримано ОСОБА_3 05.02.2019 (арк.справи 60).

Оскільки станом на 16 годину 08 лютого 2019 року позивачем до Головного управління підписаний примірник акту надано не було, відповідачем 11.02.2019 був складений Акт про відмову від підпису № ЛГ89/486/ВП.

Того ж дня Головним управлінням Держпраці у Луганській області складено припис про усунення виявлених порушень № ЛГ89/486/АВ/П (арк.справи 62-64).

Обидва документи відправлено засобами поштового звязку з рекомендованим повідомленням про вручення 11.02.2019 (арк.справи 64 зворотній бік).

08.02.2019 позивач подав зауваження на Акт інспекційного відвідування, які були розглянуті відповідачем 18.02.2019 та того ж дня відправлені позивачу (арк.справи 70,71).

08.02.2019 Головним управлінням Держпраці у Луганській області винесено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛГ89/486/АВ/П/ТД та визначено дату на 22.02.2019 року об 11 годині 00 хвилин (арк.справи 65).

Повідомленням від 15.02.2019 відповідач довів до відома позивача про дату розгляду справи та просив забезпечити його участь під час розгляду справи. Вказане повідомлення було відправлено позивачу 16.02.2019 (арк.справи 66, 67).

22.02.2019 Головним управлінням Держпраці у Луганській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ89/486/АВ/П/ТД-ФС, яку позивач отримав того ж дня (арк.справи 29).

Вказаною постановою, яка є предметом оскарження по даній справі, на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 375570,00 грн.

При винесенні постанови відповідач керувався статтею 259, абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України; статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (арк.справи 29 зворотній бік).

Виявлені під час інспекційного відвідування порушення, на думку відповідача, свідчать про порушення позивачем вимог частини першої статті 21, частини третьої статті 24 КЗпП України.

Щодо порядку та процедури проведення ГУ Держпраці у Луганській області інспекційного відвідування.

Частинами 1 та 2 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі також - Порядок №295), встановлено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування).

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пункт 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі також - Положення №96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлює, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з п. 8 Порядку № 295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє обєкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє обєкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Пунктом 9 Порядку №295 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен предявити обєкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків

У відповідності до п. 11 Порядку № 295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень обєкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені обєктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам обєкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктом 19 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Пунктами 27 та 29 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень на акт відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого виносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Аналізом фактичних обставин справи та вказаних норм Порядку № 295 колегією суддів встановлено, що процедура проведення інспекційного відвідування відповідачем не порушена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки період АТО триває, тому мораторій на проведення перевірок введений статтею 3 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» продовжує існувати.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно із ст. 3 Закону № 1669-VII органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що у даному випадку дія ст. 3 Закону № 1669-VII не розповсюджується на проведення інспекційних відвідувань органами Держпраці.

Під час інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, було встановлено наступне.

Згідно пояснень ФОП ОСОБА_3 у період з 01.07.2018 по 31.07.2018 у магазині працювало два найманих працівника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (повідомлення про прийняття на роботу надано ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області 20.07.2018). Заяви про прийняття на роботу, звільнення, накази про прийняття на роботу, звільнення, трудові угоди під час проведення інспекційного відвідування надано не було, відповідно до чого ОСОБА_3 були надані письмові пояснення стосовно відсутності документів, які передбачені чинним законодавством. Розрахунково-платіжна відомість № ВС-0000001 за липень 2018 року не підписана ФОП ОСОБА_3, у відомості на виплату готівки № ВС-0000001 за липень 2018 року відсутні підписи працівників про одержання нарахованої суми заробітної плати та роботодавця.

Під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 було надано трудову угоду від 29 грудня 2018 року укладену між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_3, у трудовій угоді відсутні підписи працівника та фізичної особи-підприємця. Повідомлення про прийняття на роботу надано до ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області 29.12.2018, наказ про прийняття на роботу ОСОБА_6 під час проведення інспекційного відвідування надано не було. Згідно наданих письмових пояснень ОСОБА_6 вона працює у ФОП ОСОБА_3 з 29.12.2018, графік її роботи з 8.00 до 16.00, перерва з 12.30 до 13.00, вихідний день - неділя, заробітну плату отримує щоденно у розмірі 165 грн.

Згідно Вимоги від 29 січня 2019 ФОП ОСОБА_3 були надані табелі обліку робочого часу працівників з липня 2018 року по січень 2019 року, жодний табель обліку робочого часу не підписано керівником. В табелі за липень 2018 року визначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працювали з 23 по 31 липня.

30.01.2019 ФОП ОСОБА_3 надав письмові пояснення щодо працевлаштування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в яких вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працювали з 01.07.2018 та були звільнені 31.07.2018. Заяви про прийняття на роботу, накази про прийняття на роботу та звільнення надати не може у звязку з тим, що діяльність не була розпочата в повному обсязі і договір було розірвано за згодою сторін. Трудові договори відсутні, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були на випробувальному терміні і не пройшли його. Відомості по нарахуванню заробітної плати не надано, оскільки зазначені особи знаходились на випробувальному терміні.

Згідно пояснень ОСОБА_6 вона працює згідно трудового договору з 29.12.2018 р. та отримує заробітну плату щоденно готівкою у розмірі 165 грн., але укладення позивачем з нею трудового договору не підтверджується жодним документом.

Зі слів позивача вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працюють на випробувальному терміні продавцями з 01.07.2018 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

З огляду на письмові свідчення ФОП ОСОБА_3 встановлено, що ФОП ОСОБА_3 фактично допустив їх до роботи без оформлення трудових відносин, що порушує вимоги ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування найманого працівника.

Таким чином, згідно із вимогами КЗпП України, робота з випробуванням є формою трудових відносин, а відтак допуск ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до роботи є порушення КЗпП України.

У вказаному випадку допуску ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до роботи - роботодавець зобов'язаний оформити працівників на роботу відповідно до вимог статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Дані обставини також підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції та є належними та допустити доказами в розумінні вимог ст..73,74, 75 КАС України.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», якою встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.

Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (далі - Порядок № 509), уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

08.02.2019 уповноважена посадова особа прийняла рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛГ89/486/АВ/П/ТД о 11 год. 00 хв. 22.02.2019.

Згідно із пунктом 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

16.02.2019 Головне управління направило повідомлення № 01-15/541 про розгляд справи рекомендованим листом з повідомленням. ФОП ОСОБА_3 повідомлення отримав

18.02.2019.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 509 справа розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

22.02.2019 посадова особа Головного управління розглянула справу та винесла Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ89/486/АВ/П/ТД-ФС. Вказана Постанова № ЛГ89/486/АВ/П/ТД-ФС містить рішення про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_3 у розмірі 375570,00 грн.

Щодо одночасного винесення припису та Постанови про накладення штрафу стосовно ФОП ОСОБА_3, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для винесення обох цих документів є акт, в якому фіксується факт наявності чи відсутності порушень з боку субєкта господарювання. При наявності порушень контролюючий орган виносить: а) припис, в якому зазначаються скоєні субєктом господарювання порушення законодавства про працю та строки для усунення виявлених порушень; б) постанову - яка є рішенням про притягнення субєкта господарювання до певного виду відповідальності та накладення на нього відповідних санкцій.

Відповідно до п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень обєкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до пункту 29 Порядку № 295 заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, дії посадових осіб Головного управління стосовно винесення припису та Постанови про накладення штрафу відповідають вимогам законодавства з питань праці.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про те, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, в звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 360/1133/19 задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 360/1133/19 скасувати.

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць