Справа № 620/3654/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3654/18 Суддя першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кучми А.Ю. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) від 26 вересня 2018 року № 662 «Про результати службового розслідування».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідач вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про закінчення строку притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності. Також скаржник зазначає, що недбале ставлення ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків призвело до переплати винагороди за безпосередню участь в АТО на загальну суму 140618 грн 03 коп. Крім того відповідач вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що був незаконно притягнутий до повної матеріальної відповідальності. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що відповідач був обізнаний про обставини, які стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу, ще в серпні 2015 року. Також позивач зазначив, що надав належні докази, які підтверджують понесення витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року справу було призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Під час розгляду даної справи у порядку письмового провадження колегія суддів дійшла до висновку про те, що для вирішення апеляційної скарги необхідно витребувати додаткові докази. У зв`язку з цим ухвалою суду від 09 липня 2019 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні та витребувано у Північно-східного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України копію аудиторського звіту від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24 у частині, яка стосується виявлення ризиків незаконної виплати винагороди за участь в АТО на загальну суму 570702 грн 93 коп.

Листом Північно-східного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України від 16 липня 2019 року № 234/1/2023 до суду було надано засвідчену копію аудиторського звіту від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи 01 серпня 2019 року, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що фахівцями Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту було проведено аудит фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 (раніше польова пошта НОМЕР_3 ) за період з 03 грудня 2012 року по 05 травня 2015 року, за результатами якого складено аудиторські звіти від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24 та від 16 липня 2015 року № 234/1/31/31.

Аудиторський звіт від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24 містив пропозицію в термін до 23 липня 2015 року прийняти рішення щодо ризиків незаконної виплати винагороди за участь в АТО на загальну суму 570702 грн 93 коп.

Командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » видав наказ від 10 серпня 2015 року № 122 «Про результати службового розслідування по факту переплат грошового забезпечення у військовій частині НОМЕР_3 », яким на начальника стройової частини майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «пониження в посаді». Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало те, що аудиторським звітом від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24 виявлені факти переплати грошового забезпечення особовому складу на загальну суму 1654917 грн 35 коп. Встановлено, що накази на виплату винагороди за участь в АТО видавались виходячи з наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 на вибуття, прибуття до зони проведення АТО, не беручи до уваги накази відповідних керівників АТО (секторів).

Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту було проведено внутрішній фінансовий аудит та аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 06 травня 2015 року по 28 лютого 2018 року, за результатами якого складено аудиторський звіт від 27 квітня 2018 року № 234/1/16.

У вказаному аудиторському звіті зазначено, що пропозицію 6, яка містилася в аудиторському звіті від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24, не була виконана. На день проведення зазначеного аудиту було отримано підтвердження про періоди залучення та виконання службових (бойових) завдань частиною військовослужбовців і підтверджено правомірність виплати винагороди за участь в АТО на суму 166002 грн 79 коп. Щодо 64 військовослужбовців, яким виплачена винагорода за участь в АТО у розмірі 404700 грн 14 коп., інформація про періоди перебування в складі сил та засобів АТО інформація не отримана. Рішення щодо ризику в управлінні коштами на загальну суму 404700 грн 14 коп.

Наказом командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27 серпня 2018 року № 580 призначено службове розслідування щодо переплати грошового забезпечення на загальну суму 404700 грн 14 коп., внесених до аудиторського звіту військової частини НОМЕР_2 від 27 квітня 2018 року № 234/1/31/16.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 05 вересня 2018 року № 983 «Про результати службового розслідування щодо переплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на суму 404700 грн 14 коп.» висновки аудиторського звіту від 27 квітня 2018 року № 234/1/16 про переплату винагороди за участь в АТО у розмірі 132642 грн 56 коп. не підтверджено.

Отже, залишок необґрунтовано виплаченої винагороди за участь в АТО, яка залишилася невідшкодованою, складала 140618 грн 03 коп.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26 вересня 2018 року № 662 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог пунктів 1.5., 2.13, 3.6. Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 26 травня 2014 року №333, пункту 3.2.2. Положення про фінансове господарство військової частини Збройних сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12 листопада 2010 року №590, пунктів 1, 4 Порядку залучення особового складу до участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та його обліку, затвердженого наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 16 жовтня 2014 року № 73, пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 12 червня 2014 року № 383 «Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», пункту 4 Розділу І, пунктів 3, 5 Розділу II, Порядку та умов виплати винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49, було притягнуто до повної матеріальної відповідальності помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини НОМЕР_4 (колишнього начальника стройової частини відділення особового складу військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 на загальну суму 140618 грн 03 коп.

Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_1 звернулося до суду із адміністративним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

- матеріалами справи підтверджено, що виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди відбулось у 2015 році, тому наказ про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, що прийнятий 26 вересня 2018 року, виданий з порушенням строків проведення службового розслідування та притягнення до матеріальної відповідальності;

- у спірному наказі відсутнє обґрунтування доводів щодо протиправної поведінки позивача в частині подання на підпис проектів наказів без відповідних підтверджуючих документів, покладення на нього обов`язків подавати на підпис проекти наказів з відповідними підтверджуючими документами;

- відповідач не навів обґрунтувань притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, в той час як законом передбачено можливість притягнення до повної або обмеженої матеріальної відповідальності;

- майор ОСОБА_1 на час видання оскаржуваного наказу проходив службу у військовій частини НОМЕР_4 на посаді помічника начальника штабу та стройової частини, тому наказ про притягнення його до відповідальності міг бути прийнятий командиром (начальником) військової частини за новим місцем служби, а не командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У відповідності ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга відповідача містить доводи щодо необґрунтованості лише двох висновків суду першої інстанції: про порушенням строків притягнення до матеріальної відповідальності та не доведеності покладення на ОСОБА_1 обов`язку подавати на підпис проекти наказів з відповідними підтверджуючими документами.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, що затверджене постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі Положення про матеріальну відповідальність).

Згідно з п. 5 Положення про матеріальну відповідальність час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дослідивши аудиторський звіт від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24 колегія суддів встановила, що під час його проведення було встановлено ризик безпідставної виплати винагороди за участь в АТО на загальну суму 570702 грн 93 коп. Ризик полягав у відсутності витягів (копія) наказів АТЦ (керівників секторів) відносно 81 військовослужбовця про прибуття до зони АТО.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача про те, що зазначеним аудиторським звітом встановлено лише ризик заподіяння шкоди.

На думку відповідача фактичне заподіяння шкоди було встановлене аудиторським звітом від 27 квітня 2018 року № 234/1/16.

У свою чергу колегія суддів приходить до висновку про те, що факт заподіяння шкоди, її розмір та винну особу було встановлено тільки за результатами службового розслідування, що було призначене наказом командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27 серпня 2018 року № 580.

Разом з тим, для вирішення питання про дотримання строку притягнення до матеріальної відповідальності належить встановити не лише коли відповідач дізнався, а й коли повинен був дізнатися про обставини, які стали підставою для видачі наказу від 26 вересня 2018 року № 662 «Про результати службового розслідування».

Згідно з п. 17 Положення про матеріальну відповідальність командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Аудиторський звіт від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24 дійсно містив висновок про ризики безпідставної виплати винагороди за участь в АТО 81-му військовослужбовцю на загальну суму 570702 грн 93 коп.

Разом з тим, у вказаному акті були наведені факти, які підтверджували безпідставну виплату винагороди за участь в АТО окремим військовослужбовцях із зазначенням їхніх прізвищ та реквізитів наказів.

Отже, аудиторський звіт від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24 містив достатньо фактів, які давали підстави для призначення службового розслідування, під час якого належало з`ясувати розмір матеріальної шкоди та винних осіб.

Крім того, зазначеним звітом було запропоновано в термін до 23 липня 2015 року прийняти рішення щодо ризиків незаконної виплати винагороди за участь в АТО на загальну суму 570702 грн 93 коп.

В порушення п. 17 Положення про матеріальну відповідальність та пропозиції аудиторського звіту від 24 червня 2015 року № 234/1/31/24, службове розслідування не призначене і не проведене протягом одного місяця з дня виявлення шкоди.

З урахуванням можливості продовження терміну проведення службового розслідування на один місяць, відповідач повинен був дізнатися про розмір заподіяною матеріальної шкоди і встановити винну особу не пізніше 24 серпня 2015 року.

Відтак, строк притягнення до матеріальної відповідальності спливав 24 серпня 2018 року.

Натомість матеріали справи вказують на те, що службове розслідування було призначене лише 27 серпня 2018 року, а наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винесений 26 вересня 2018 року.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ був прийнятий з порушенням вимог Положення про матеріальну відповідальність в частині строків призначення службового розслідування та притягнення до матеріальної відповідальності.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наказ від 26 вересня 2018 року № 662 «Про результати службового розслідування» не містить посилання на докази, які б підтверджували покладення на ОСОБА_1 обов`язку готувати накази на підпис за наявності відсутності витягів (копія) наказів АТЦ (керівників секторів) про прибуття військовослужбовців до АТЦ (сектору).

В оскаржуваному наказі міститься посилання на порушення пунктів 1.5., 2.13, 3.6. Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 26 травня 2014 року №333, пункту 3.2.2. Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12 листопада 2010 року №590, пунктів 1, 4 Порядку залучення особового складу до участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та його обліку, затвердженого наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 16 жовтня 2014 року № 73, пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 12 червня 2014 року № 383 «Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», пункту 4 Розділу І, пунктів 3, 5 Розділу II, Порядку та умов виплати винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49.

Разом з тим, доказів покладення саме на ОСОБА_1 обов`язку перевіряти наявність наказів АТЦ (керівників секторів) про прибуття кожного військовослужбовця до АТЦ (сектору) матеріали справи не містять.

Також апеляційна скарга містить заперечення щодо рішення суду від 10 січня 2019 року в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн 00 коп.

Такі заперечення полягають у тому, що ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 4 ст. 134 КАС України, не надав детальний опис робіт (наданих послуг) та акт прийомки-передачі виконаних (запланованих) робіт.

У відповідності до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, до матеріалів справи приєднаний акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 07 листопада 2018 року № 23, який містить у тому числі детальний опис виконаних робіт, обсяг витраченого часу і вартість кожної послуги.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга відповідача не містить вимог про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з підстав його невідповідності вимогам ч. 5 ст. 134 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 10 січня 2019 року та не можуть бути підставами для його скасування.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Кучма

В.В. Файдюк