Справа № 620/2525/19
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

23 серпня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/2525/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Соломко І.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву арбітражного керуючого ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі №620/2525/19

У С Т А Н О В И В:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області шодо складання висновків про наявність порушень під час виконання повноважень у справі № 16/158б/60б про банкрутство Приватного підприємства багатогалузева фірма «Енергокомплект» та справі № 5019/2076/12 про банкрутство ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» що викладені в акті, складеного за результатами планової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1. від 24.06.2019 № 9; визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарного комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 23.07.2019 в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 2423/5 від 06.08.2019 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 2423/5 від 06.08.2019 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1; зобов`язання Міністерство юстиції України вилучити запис з Єдиного реєстру арбітражних керуючих України про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 на підставі наказу № 2423/5 від 06.08.2019 та заборони Міністерству юстиції України вносити до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України записи про припинення діяльності або анулювання свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В обгрунтування поданої заяви арбітражний керуючий ОСОБА_1 зазначив, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, оскільки до судового вирішення питання щодо правомірності анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), дія наказу позбавляє його права на участь у справах про банкрутство як арбітражного керуючого (ліквідатора), позбавляє його можливості взяти участь у справах, в яких визначається його кандидатура як арбітражного керуючого, та може призвести до заміни арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) під час вирішення відповідних клопотань та заяв у судових засіданнях, правоохоронних органах, реалізації майна, погашення вимог кредиторів, що у свою чергу унеможливить відновлення таких прав позивача на здійснення діяльності в межах тих ліквідаційних процедур та справ про банкрутство, в яких він приймає участь, а також призведе до позбавлення його будь-яких засобів для існування. Одночасно арбітражний керуючий ОСОБА_1 зазначає про очевидність протиправності рішення Міністерства юстиції України № 2423/5 від 06.08.2019 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої, другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень частини другої статті 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною другою статті 150 КАС України.

Суд звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову- до суду , до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (пункт 2 частини першої статті 152 КАС України)

Вирішуючи заяву по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Як вбачається з наданих заявником матеріалів, наказом Міністерства юстиції України № 2423/5 від 06.08.2019 анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 15.03.2013 № 531, видане ОСОБА_1 та на веб-сайті Міністерства юстиції України розміщено інформацію про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1. Вказаний наказ прийнято на підставі подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 23.07.2019 № 976 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1. дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та з урахуванням протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 23.07.2019 № 84/07/19.

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 у заяві вказує на те, що в Господарському суді Чернігівської області у справах: № 5028/21/24б/2012 про банкрутство ТОВ ім. Комка, № 16/87б/18б/8б про банкрутство ВАТ «Остерський завод «Радіодеталь», № 927/993/16 про банкрутство ТОВ «Авіатехсервіс», № 16/158б/60б про банкрутство ПП БФ «Енергокомплект»; № 16/121б/38б про банкрутство ВАТ «Бобровицький райагрохім» № 4/ 102б/27/11 про банкрутство ТОВ «Віт-Партнер» № 5019/2076/12 про банкрутство ВАТ «Сарненський КХП» виконує обов`язки ліквідатора, у справі № Б3/123-12 про банкрутство ТОВ «Євробудком»- розпорядника майна. На підтверджується вказаних обставин надає до заяви копії рішень Господарського суду Чернігівської області по цим справам.

Проте, внаслідок дії оскаржуваного наказу його фактично усунено від виконання обов`язків арбітражного керуючого (ліквідатора) у даних справах і він не має права та можливості виконувати повноваження ліквідатора та розпорядника майна цих товариства.

При цьому заявник вказує, що дія спірного наказу є підставою для заміни арбітражного керуючого під час вирішення відповідних клопотань та заяв у судових засіданнях, реалізації майна, погашення вимог кредиторів, що, в свою чергу, унеможливить відновлення її прав на здійснення діяльності в межах тих ліквідаційних процедур та справ про банкрутство, в яких вона приймає участь.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Згідно із статтею 113 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі наявності підстав для позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарна комісія вносить державному органу з питань банкрутства відповідне подання.

Державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Державний орган з питань банкрутства зобов`язаний не пізніше ніж на третій день повідомити арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) про припинення його повноважень.

Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запису про припинення його повноважень.

Рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) може бути оскаржено арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дію.

Статтею 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п`яти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника.

З урахуванням наведеного суд приймає до уваги позицію позивача, що з моменту видачі оскаржуваного наказу позивача фактично позбавлено можливості виконувати повноваження ліквідатора та отримувати дохід від своєї професійної діяльності.

Вказана позиція суду також ґрунтується на висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 02.05.2018 у справі № 826/15847/17.

З огляду на встановлені судом обставини та приймаючи до уваги той факт, що внаслідок дії наказу про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1. господарськими судами прийматимуться рішення про заміну заявника на інших осіб, суд приходить до висновку, що відновлення прав заявника на здійснення діяльності в межах ліквідаційних процедур та справ про банкрутство, в яких він приймає участь, буде неможливим.

Відповідно до частини четвертої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову частково шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 2423/5 від 06.08.2019 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1" та зобов`язання Міністерство юстиції України вилучити запис з Єдиного реєстру арбітражних керуючих України про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 на підставі наказу № 2423/5 від 06.08.2019, оскільки невжиття таких заходів ускладнить ефективний захист оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому, суд не надає оцінку доводам позивача щодо очевидної протиправності спірного рішення, оскільки вказані обставини підлягають дослідженню під час розгляду справи щодо оскарження наказу Міністерства юстиції України № 2423/5 від 06.08.2019.

Разом з тим, в забезпеченні позову в частині заборони Міністерству юстиції України вносити до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України записи про припинення діяльності або анулювання свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі слід відмовити, оскільки вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб вирішує питання, які стосуються прав в майбутньому та, відповідно, судовому захисту не підлягають.

Керуючись положеннями ст.ст. 150, 151, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву арбітражного керуючого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Забезпечити позов в частині зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №2423/5 від 06.08.2019 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1" та зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити запис з Єдиного реєстру арбітражних керуючих України про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 на підставі наказу № 2423/5 від 06.08.2019 до набрання законної сили судовим рішення у даній справі.

В іншій частині заяви відмовити.

Згідно з частиною восьмою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску.

Суддя І.І. Соломко