Справа № 640/9673/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

13 серпня 2019 року м. Київ№ 640/9673/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю представників сторін:

від відповідача - Бігдан А.В.,

розглянувши у судовому засіданні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови в частині,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №300 в частині внесення змін до пункту 14 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на пропущення позивачем встановленого строку звернення з позовом до адміністративного суду.

Позивач проти заявленого клопотання про залишення позовної заяви без розгляду заперечував з підстав неможливості застосування до правовідносин з оскарження нормативно - правового акту строків звернення до суду, надавши до суду відповідні письмові пояснення.

Розглядаючи заявлене клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилась, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

З позовної заяви вбачається, що позивач отримував з серпня 2011 року житлову субсидію згідно Закону України «Про внесення зміни до статті 3 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і комунальні послуги, що утворилася станом на 1 грудня 2006 року» щодо механізму отримання субсидій» від 17.05.2011 №3360-6.

Також, позивач посилається на те, що у нього виник борг по оплаті житлово-комунальних послуг. За період з моменту отримання субсидії по травень місяць 2017 року позивач частково погасив заборгованість без укладання договору про реструктуризацію заборгованості.

Внесеними Кабінетом Міністрів України змінами до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 (далі - Положення № 848), пункт 14 викладено в новій редакції, де визначено алгоритм дій відповідача щодо вирішення питань пов`язаних із подальшим призначенням (непризначенням) субсидії.

У зв`язку з отриманням інформації щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості з оплати комунальних послуг понад два місяці Департаментом соціальної політики Луцької міської ради надіслано позивачу повідомлення про припинення надання субсидії від 19.07.2017 за № 11.5-7/11849.

Повідомлення містить відомості про те, що у позивача наявна заборгованість більше двох місяців, і посилання на пункт 14 Положення № 848, яким ОСОБА_1 роз`яснено наслідки наявності такої заборгованості та, які дії повинна вчинити особа за таких обставин для призначення субсидії.

Також, як вбачається з доданих до позову документів, на звернення позивача щодо надання субсидії Департаментом соціальної політики Луцької міської ради надано відповідь листом від 09.08.2017 №А-585/1/060/20-12, в якому роз`яснено позивачу про те, що з 01.05.2017 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №300 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою, окрім іншого, внесені зміни до пункту 14 Положення № 848, яким передбачено, що у разі отримання інформації про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати послуг субсидія на наступний строк не призначається, про що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує особу. Також, роз`яснено, що позивачу необхідно звернутись до Департаменту соціальної політики із заявою про призначення субсидії.

Позивач вважає, що постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №300 в частині внесення змін до пункту 14 Положення № 848 протиправною та такою, що має бути скасована, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Про оскарження вказаної постанови позивач звернувся до суду 03.06.2019.

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлений статтею 264 КАС України.

Відповідно змісту частини першої цієї статті такий порядок поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Як вже зазначалось, відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 264 КАС України встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

При цьому, судом враховується, що відповідно до частини третьої статті 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Разом з тим, наведене положення процесуального законодавства має застосовуватись в логічному взаємозв`язку з частиною другою статті 264 КАС України, яка закріплює, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Системний аналіз наведених правових норм, дає підстави для висновку, що нормативно-правовий акт може бути оскаржено такими особами в незалежності від дати прийняття оскаржуваного акту, але в межах визначеного загальними положеннями КАС України строку, який обраховується з дати, коли даний нормативно-правовий акт застосовано до позивача, або з моменту набуття позивачем статусу суб`єкта правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Про застосування до себе вказаного нормативно-правового акта та порушення ним, на думку позивача, прав щодо застосування житлової субсидії, позивач дізнався із отриманого повідомлення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про припинення надання йому субсидії від 19.07.2017. Тобто саме з цього часу позивач повинен був реалізувати власне право на судовий захист у визначений законодавцем строк.

При цьому, суд вважає, що у зв`язку з припиненням надання позивачу субсидії, Положення про надання житлової субсидії до позивача не застосовуються.

Відтак реалізувати власне право на оскарження постанови КМУ, якою, на думку позивача, порушені його права через позбавлення його житлової субсидії виникло ще з 2017 року.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду та будь-яких обґрунтованих обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем у своїх запереченнях на клопотання не надано, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду та наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши належним чином причини пропуску встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до суду.

Керуючись положеннями статей 122, 123, 183, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання Кабінету Міністрів України про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №300 в частині внесення змін до пункту 14 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України з урахуванням пункту 15.5. Перехідних положень цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.08.2019 року.

Суддя В.П. Шулежко