Справа № 808/1999/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2019 року

Київ

справа №808/1999/18

адміністративне провадження №К/9901/15927/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гусака М.Б., Усенко Є.А.,

за участю секретаря судового засідання: Хом`яка О.А.,

учасники судового процесу:

представник позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: Гавриленко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року (головуючий суддя Дурасова Ю.В., судді: Божко Л.А., Іванов С.М.) у справі № 808/1999/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, рішення та податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_3 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), в якому просила, з урахуванням уточнень, визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26 грудня 2017 року зі сплати єдиного внеску у сумі 171 761,12 грн.;

- рішення № від 26 грудня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 27 241,65 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 26 грудня 2017 року про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 14 076,23 грн. (в т.ч. 11260,98 грн. за основним платежем та 2 815,25 грн. штрафних санкцій);

- податкове повідомлення-рішення № від 26 грудня 2017 року про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 187 611,44 грн. (в т.ч. 150 089,15 грн. за основним платежем та 37522,29 грн. штрафної санкції);

- податкове повідомлення-рішення № від 26 грудня 2017 року про нарахування суми штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 26 грудня 2017 року про нарахування суми штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 510,00 грн.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач вказував на помилковість та невідповідність фактичним обставинам справи висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки. На думку позивача, перевіряючими допущено наступні помилки:

- неправильно здійснено розрахунок суми доходу по касовому методу (без урахування витрат на обробку та транспортування сировини), а суму витрат - із застосуванням непрямих методів (використання яких не дозволено законодавством), виходячи із фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ). Такі розрахунки неправильні, оскільки проведені лише по одному виду продукції;

- взято до уваги не фактичні залишки, а лише їх частина;

- по іншим видам продукції або іншим витратам є заниження витрат, що не відображено в акті;

- відсутня інформація щодо фактичної собівартості реалізованих протягом перевіряємого періоду ТМЦ у розрізі конкретних об`єктів оподаткування, всупереч вимогам підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України. Не зрозуміло, за якою формулою було обраховано собівартість нереалізованої продукції;

- не враховано виникнення пересортиці між видами стретч-плівки.

Крім того, на думку позивача, контролюючим органом під час перевірки безпідставно проігноровано частину первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, віднесених в колонку 7 («інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг») додатку Ф4 до декларації про майновий стан і доходи.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 5 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 5 грудня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову. Позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано: вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26 грудня 2017 року, рішення № від 26 грудня 2017 року, податкові повідомлення-рішення №, №, №, № від 26 грудня 2017 року, які були прийняті ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі акта невиїзної планової документальної перевірки №3965/08-01-13-05/ від 27 жовтня 2017 року та з врахуванням акта позапланової документальної невиїзної перевірки №4787/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 20 грудня 2017 року.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що в період з 29 вересня 2017 року по 20 жовтня 2017 року на підставі направлення на перевірку від 29 вересня 2017 року №466 посадовою особою ГУ ДФС у Запорізькій області проводилась документальна планова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, за результати якої складено акт №3965/08/01-13-12/ від 27 жовтня 2017 року.

Перевіркою встановлено порушення:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 127130,08 грн., у т.ч. за 2014 р. на суму 14808,77 грн., за 2015 р. - 47176,86 грн., за 2016 р. - 65144,45 грн.;

- пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.3 п.16 - 1 підрозд.10 ПК України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 9458,13 грн., в т.ч. за 2015 р. в сумі 4029,43 грн., за 2016 р. - 5428,70 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст. 8, п.8 ст.9 (у редакції, що діяла з 2011 р. по 2015 р.), п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 1 січня 2016 року) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2011-2016 роки на загальну суму 186670,65 грн., у т.ч. за 2011 р. на суму 679,55 грн., за 2012 р. - 599,32 грн., за 2013 р. - 14,24 грн., за 2014 р. - 34257,58 грн., за 2015 р. - 84726,59 грн., за 2016 р. - 66393,36 грн.;

- пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, пп. «б» 176.2 п.176.2 ст. 176 ПК України та п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5, п.3.6 ст.3 розділу ІІІ «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого)на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку» від 13 січня 2015 року № 4, а саме неподання та невідображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку фізичних осіб - підприємців за ознакою 157 «дохід виплачений самозайнятій особі…..» за І квартал 2015 року;

- пп.«в» п.176.1 ст.176 ПК України, а саме встановлено перекручення даних, наданих в декларації за 2014 - 2016 роки, а саме завищення валових витрат;

- п. 177.10 ст. 177 ПК України, а саме не ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування протягом 2013 -2016 років;

- п.198.1, п.198.6 ст.198 ПК України в частині завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2016 року на суму 8077,0 грн.

Не погоджуючись з вказаним актом, позивач подав до контролюючого органу свої заперечення від 3 листопада 2017 року.

30 листопада 2017 року ФОП ОСОБА_3 надіслано лист до ГУ ДФС у Запорізькій області з проханням провести позапланову перевірку з 7 грудня 2017 року.

ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань, що викладені у запереченні від 3 листопада 2017 року до акта перевірки №3965/08-01-13-12/ від 27 жовтня 2017 року про результати документальної планової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено акт №4787/08-01-13-05/ від 20 грудня 2017 року.

Перевіркою встановлено порушення:

- п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діяла з 2011 року по 2015 рік), п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 1 січня 2016 року) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2011-2016 роки на загальну суму 171764,12 грн., у т.ч. за 2011 р. на суму 679,55 грн., за 2012 р. - 599,32 грн., за 2013 р. - 14,24 грн., за 2014 р. - 27306,71 грн., за 2015 р. - 84726,59 грн., за 2016 р. - 58437,71 грн.;

- пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 11260,98 грн., в т.ч. за 2015 р. в сумі 7276,59 грн., за 2016 р. - 3984,39 грн.;

- пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, пп. «б» 176.2 п.176.2 ст. 176 ПК України та п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5, п.3.6 ст.3 розділу ІІІ «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку» від 13 січня 2015 року № 4, а саме не подання та не відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку фізичних осіб - підприємців за ознакою 157 «дохід виплачений самозайнятій особі…..» за І квартал 2015 року;

- п.138.4. ст.138, п.177.2, пп.177.4.1, п.177.4 ст. 177 ПК України (у редакції, що діяла протягом періоду у якому було вчинено правопорушення), а саме: занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 150088,88 грн., у т.ч. за 2014 р. на суму 11804,07 грн., за 2015 р. - 90472,41 грн., за 2016 р. - 47812,67 грн.;

- пп. «в» п.176.1 ст.176 ПК України в частині перекручення даних, наданих в декларації за 2014 - 2016 роки, а саме завищення валових витрат;

- п.177.10 ст.177 ПК України, а саме не ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування протягом 2014-2016 років.

На підставі актів перевірки №3965/08/01-13-12/ від 27 жовтня 2017 року та №4787/08-01-13-05/ від 20 грудня 2017 року, відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення рішення № від 26 грудня 2017 року про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 187 611,44 грн., в т.ч. за основним платежем - 150 089,15 грн., за фінансовою санкцією - 37 522,29 грн.;

- податкове повідомлення рішення № від 26 грудня 2017 року про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 14 076,23 грн., в т.ч. за основним платежем - 11 260,98 грн., за фінансовою санкцією - 2 815,25 грн.;

- податкове повідомлення рішення № від 26 грудня 2017 року про нарахування штрафних санкцій з ПДФО (не подання та не відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку фізичних осіб-підприємців за ознакою 157 «дохід виплачений самозайнятій особі…» за 1 квартал 2015 року) в сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення рішення № від 26 грудня 2017 року про нарахування штрафних санкцій з ПДФО (неведення книги обліку доходів і витрат) у сумі 510 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26 грудня 2017 року у розмірі 171 764,12 грн.;

- рішення № від 26 грудня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 27 241,65 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про їх скасування.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вказав, що під час судового розгляду справи було підтверджено факти порушення позивачем вимог податкового законодавства, а тому оскаржувані рішення контролюючого органу є правомірними, а підстави для їх скасування відсутні.

Скасовуючи вказане рішення та приймаючи нове про задоволення позову, апеляційний суд звернув увагу на порушення контролюючим органом процедури проведення перевірок (планової та позапланової), а також порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час дослідження відповідних актів перевірок. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про підтвердження витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування належними первинними документами. Суд зауважив, що відповідачем неправильно було здійснено розрахунки собівартості продукції, сум доходу та витрат.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління ДФС у Запорізькій області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги податковий орган вказує на дотримання ним норм ПК України в частині виду проведеного заходу контролю і, серед іншого, зазначено, що проведення документальної планової перевірки було здійснено з огляду на надходження від позивача відповідного листа з проханням провести таку перевірку саме в приміщенні Головного управління ДФС у Запорізькій області через відсутність офісного приміщення. Наголошено на тому, що відповідно до запиту від 29 вересня 2017 року №2880/14/08-01-13-12-09 відповідач звертався до ФОП ОСОБА_3 із проханням надати Книгу обліку доходів і витрат, але остання станом на 27 жовтня 2017 року надана не була. На переконання скаржника, позивачем завищено валові витрати за 2014-2016 роки, що в повній мірі відображено в актах перевірки. Відповідач вважає безпідставними посилання позивача, з якими помилково погодився апеляційний суд, щодо неврахування первинних документів по господарським операціям з перевезення, послуги з яких надавались ФОП ОСОБА_4 , оскільки докази надання до перевірки таких первинних документів відсутні.

Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому він заперечує проти її задоволення і просить залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції, як законну та обґрунтовану, та наголошено на тому, що невиїзна перевірка була проведена відповідачем без відповідного наказу, а тому висновки актів перевірки від 27 жовтня 2017 року та від 20 грудня 2017 року не можуть вважатися правомірними. На думку позивача, суд апеляційної інстанції правильно вказав на численні грубі порушення в розрахунках, допущених відповідачем під час перевірки (неврахування первинних документів, що стосуються переробки та транспортування товару; не зазначення собівартості товару в розрізі конкретних контрагентів позивача; неврахування залишків та нестач за одним і тим самим видом товару (пересорт)).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Щодо висновків апеляційного суду стосовно правомірності проведення контролюючим органом перевірки суд зазначає наступне.

Так, адміністративний позов у даній справі, з урахуванням уточнень, подано з тих підстав, що позивач не погоджується з висновками актів перевірки, на підставі яких були прийняті оскаржувані рішення, вважаючи зазначені висновки помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, на переконання позивача, перевіряючі обрали неправильні методи для обрахунку сум доходу та сум витрат, провели розрахунок лише щодо частини залишків. Податковим органом не були враховані факти заниження позивачем витрат та виникнення пересортиці між видами стретч-плівки. Крім того, позивач не погоджується із обрахованою контролюючим органом собівартістю товарів. Зазначені обставини ФОП ОСОБА_3 в якості підстави позову зазначались як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

У свою чергу, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вдався до дослідження підстав проведення перевірок контролюючим органом. Сумніви стосовно виду заходу контролю, проведеного відповідачем, а також відсутність у матеріалах справи акта позапланової документальної невиїзної перевірки від 20 грудня 2017 року під час прийняття рішення судом першої інстанції, і стало в подальшому головним аргументом прийняття рішення на користь позивача.

Разом з тим, питання правомірності призначення та проведення податковим органом зазначених перевірок відповідно до матеріалів справи не було підставою позову, що мало б враховуватись судом апеляційної інстанції відповідно до положень статті 308 КАС України.

Слід зауважити, що матеріали справи також містили і належним чином засвідчену копію акта перевірки від 20 грудня 2017 року №4787/08-01-13-05/ станом на час розгляду справи судом першої інстанції (а.с.131-151 том 5).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дослідив обставини та прийняв судове рішення з підстав, за якими позов заявлено не було.

Щодо оскаржених рішень податкового органу, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідачем прийнято на підставі актів перевірки від 27 жовтня 2017 року та від 20 грудня 2017 року рішення, якими нараховано штрафні санкції та донараховано грошове зобов`язання за різними видами платежів (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; військовий збір; податок на доходи фізичних осіб; штрафні санкції за неподання сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, суми утриманого з них податку, а також суми утриманого з них податку фізичних осіб-підприємців; штрафні санкції за неведення книги обліку доходів і витрат), з огляду на встановлені, на думку податкового органу, порушення ПК України.

На переконання суду касаційної інстанції, надання правової оцінки правомірності оскаржених рішень Головного управління ДФС у Запорізькій області має здійснюватись по кожному конкретному порушенню, встановленому відповідачем із наведенням відповідних мотивів, з яких суд виходив, відхиляючи або погоджуючись із доводами кожної із сторін.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій така правова оцінка рішенням податкового органу не надавалась. Зокрема, судом першої інстанції було фактично процитовано обставини та висновки, встановлені контролюючим органом відповідно до актів перевірки, без надання належної правової оцінки доводам позивача щодо їх безпідставності та дослідження наданих позивачем первинних документів.

Касаційний суд враховує, що відповідно до положень пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем, встановлено пунктом 177.4 статті 177 ПК України.

Статтею 138 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) визначались витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, до яких, серед інших, відноситься і собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, для надання оцінки правомірності оскаржених рішень контролюючого органи суди повинні перевірити ґрунтовність висновків контролюючого органу щодо розміру загального оподатковуваного доходу та документально підтверджених витрат, пов`язаних з проведенням господарської діяльності. Слід звертати увагу на те, що витрати фізичної особи-підприємця, що враховуються при обчисленні чистого оподаткованого доходу, на суму якого нараховується єдиний соціальний внесок, мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій відповідну первинну документацію, яка міститься в матеріалах справи та на яку посилається позивач на підтвердження правомірності своєї позиції, належним чином не дослідили, не надали відповідної правової оцінки доводам позивача про неправильний обрахунок відповідачем сум доходу та сум витрат, собівартості товару, неврахування пересортиці та усіх фактичних залишків ТМЦ.

Крім того, у апеляційній скарзі позивач вказував на безпідставне неврахування податковим органом первинних документів, які стосуються господарських операцій з перевезення, послуги з яких надавались ФОП ОСОБА_4 . Натомість, відповідач заперечує факт надання таких документів позивачем до перевірки. За таких обставин, суди повинні з`ясувати, чи були витребувані відповідачем документи по зазначеним господарським операціям у ФОП ОСОБА_3 при проведенні перевірки, чи надавались вони позивачем, та з огляду на встановлені обставини надати відповідну правову оцінку щодо можливості їх врахування у суді відповідно до положень статті 44 ПК України.

У матеріалах справи також міститься долучений позивачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції Звіт про результати перевірки податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та ЄСВ ФОП ОСОБА_3 за 2014-2016 роки від 28 квітня 2017 року вих.№20/АВ, виконаний ТОВ «Аудиторська фірма «Стимул» (том 6 а.с.37-75). Разом з тим, правова оцінка прийнятності вказаного Звіту з урахуванням положень глави 5 розділу І КАС України судом надана не була.

Частиною четвертою статті 9 КАС України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

При цьому відповідно до статті 102 КАС України у випадку, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу.

З урахуванням наведеного, судові рішення судів попередніх інстанцій не можна вважати такими, що відповідають вимогам статті 242 КАС України, відповідно до частин першої та четвертої якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною 4 статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що судами не додержано норм процесуального права задля з`ясування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, зазначені порушення допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанції, а тому справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення із наведенням відповідного правового обґрунтування в частині прийняття чи відхилення доводів учасників справи.

Керуючись ст. 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 5 грудня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі №808/1999/18 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2019 року.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

М.Б. Гусак

Є.А. Усенко ,

Судді Верховного Суду