Справа № 640/18966/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 серпня 2019 року № 640/18966/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомАкціонерного товариства «Альфа-Банк»
До Треті особиСолом`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві Миронівська районна державна нотаріальна контора Київської області Молодий Олег Іванович
прозобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі-позивач/АТ «Альфа-Банк») звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Солом`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі-відповідач/Солом`янське районне управління поліції ГУНП в м. Києві), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Миронівська районна державна нотаріальна контора Київської області (далі-третя особа 1) та ОСОБА_1 (далі-третя особа 2) яким просило звільнити з-під арешту житловий будинок АДРЕСА_1 , накладений на підставі: арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 7702155), зареєстрований 07.08.2008 р. на підставі постанови про накладення арешту на майно від 05.08.2008 р. Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2018 р. прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний арешт накладений Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві, згідно постанови про накладення арешту на майно від 05.08.2008 р. перешкоджає позивачу, як стягувачу в рамках виконавчого провадження ВП № 48013620 реалізувати своє право на задоволення кредиторських вимог.

Відповідач направив до суду відзив на позов, яким вказав про відсутність правових підстав для розгляду даного спору в рамках адміністративного провадження.

Треті особи письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не направили.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 07.10.2014 р. Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» винесено рішення, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким повністю задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490083410 від 31.07.2008 у сумі - 4 085 306 грн. 56 коп.; та судових витрат, а саме: витрат по сплаті третейського збору в сумі - 400 грн. 00 коп.

Ухвалою від 08.12.2014 р. Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі № 751/12220/14, видано Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 07.10.2014 по цивільній справі № 2875-9/981/14 Третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490083410 від 31.07.2008 у сумі - 4 085 306 грн. 56 коп.; та судових витрат, а саме: витрат по сплаті третейського збору в сумі - 400 грн. 00 коп.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Охріменко Н.М. відкрито провадження ВП № 48013620 з примусового виконання виконавчого листа № 751/12220/14 від 16.12.2014 р., виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором 4 085 306 грн. 56 коп.; судових витрат, а саме: витрат по сплаті третейського збору в сумі - 400 грн. 00 коп.; стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати в розмірі 243,60 грн.

19.07.2018 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Подольським А.А. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні ВП № 48013620.

Вказаною постановою накладено арешт на домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 250,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що на належний ОСОБА_1 будинок за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт, згідно постанови Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про накладення арешту на майно від 05.08.2008 р.

01.11.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою вих. № 461/18, якою просив звільнити житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з під арешту.

Відповіді на вказану заяву, станом на час розгляду даної справи, відповідачем не надано.

Вважаючи, що спірне рішення про накладення арешту (реєстраційний номер обтяження 7702155) перешкоджає позивачу реалізувати своє право на задоволення кредиторських вимог, останній звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 48 Закону № 1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону № 1404-VIII, визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Як вже зазначалось, на належний ОСОБА_1 будинок за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт, згідно постанови Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про накладення арешту на майно від 05.08.2008 р.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів наявності кримінальних проваджень, учасником яких є ОСОБА_1 , а також необхідності накладення арешту на спірне майно останнього, з моменту накладення на яке минуло більше 10 років.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що встановити підстави накладання арешту не виявляється можливим, оскільки арешт накладений, згідно постанови 2008 року, а на час розгляду справи існує реальна перешкода позивачу реалізувати своє право на задоволення кредиторських вимог, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог та звільнення з-під арешту житлового будинку АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно від 05.08.2008 р. Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві (реєстраційний номер обтяження 7702155), зареєстрований 07.08.2008 р.

При цьому, стосовно тверджень відповідача про відсутність правових підстав для розгляду даного спору в рамках адміністративного провадження, суд зазначає наступне,

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 ч. 2 названої статті Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У контексті цієї справи наведене означає, що для вирішення питання чи поширюється юрисдикція адміністративних судів на спірні правовідносини, вирішальним є те, чи має позивач можливість оскаржити рішення відповідача в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Одночасно п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 Кримінального процесуального кодексу України).

У частинах першій-третій статті 170 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно з частиною першою статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно(частина друга статті 174 Кримінального процесуального кодексу України).

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частини третя та четверта статті 174 Кримінального процесуального кодексу України).

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження. Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивач не є особою, визначеною ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України, а відтак позбавлений права заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку кримінального судочинства.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач є суб`єктом владних повноважень в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що спір підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м.Київ, вул. Десятинна, 4/6, ) задовольнити.

Звільнити з-під арешту житловий будинок АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 05.08.2008 р. (реєстраційний номер обтяження 7702155), зареєстрований 07.08.2008 р.

Присудити на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м.Київ, вул. Десятинна, 4/6, ) судові витрати в сумі 1 762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві (03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 49).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко