Справа № 826/12788/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

Київ

справа №826/12788/14

адміністративне провадження №К/9901/6665/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року (суддя Погрібніченко І.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року (колегія у складі суддів: Мацедонської В.Е., Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.) у справі № 826/12788/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Ойл Україна» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Ойл Україна» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників (надалі відповідач, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів.

В обґрунтування позову зазначає, що Товариство здійснювало імпорт нафтопродуктів, до митної вартості яких включено платежі, які стосуються їх ціни. Оскільки, роялті ні прямо, ні опосередковано не сплачувалось позивачем на користь нерезидентів-продавців в ціні нафтопродуктів та не були умовою продажу нафтопродуктів, у Товариства не було підстав для включення відповідних сум до митної вартості нафтопродуктів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників від 20 серпня 2014 року № .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки товарами, які імпортувались Товариством на митну територію України були виключно нафтопродукти, то до митної вартості таких товарів повинні включатися виключно ті платежі, які стосуються їх ціни. Роялті, що сплачувались Товариством на підставі субліцензійних договорів ні прямо, ні опосередковано не сплачувались на користь нерезидентів-продавців нафтопродуктів та не були умовою продажу товарів (нафтопродуктів), отже вони не повинні включатися до митної вартості нафтопродуктів як вартість товарів (нафтопродуктів) або її частина.

Не погодившись з рішенням судів попередніх інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги дослівно повторюють доводи заперечення на позов та апеляційної скарги.

У запереченні на касаційну скаргу товариство наводить доводи, аналогічні викладеним у позові, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у період з 26 червня 2014 року по 07 серпня 2014 року податковим органом проведено документальну виїзну позапланову перевірку Товариства щодо дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи в частині невключення суми роялті за використання знаку для товарів і послуг «НК Альянс» при визначені митної вартості ввезених на митну територію України товарів (нафтопродукту) за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт від 7 серпня 2014 року №5/14/28-10-41-20/34531124.

Висновками акта встановлено порушення позивачем вимог абзацу 10 пункту 3 статті 267 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року № 92-ІV, пункту 9, пункту 10 статті 58 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VІ, внаслідок чого занижено митну вартість імпортованих товарів на суми роялті 3 420 681,87 грн.

Зазначене призвело до порушення пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість при митному декларуванні ввезених ПММ на загальну суму 684 136,37 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 20 серпня 2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів в загальному розмірі 973 014,06 грн, в тому числі 648 676,04 грн за основним платежем та 324 338,02 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в перевіряємому періоді позивач придбавав нафтопродукти за зовнішньоекономічними договорами та контрактами: контракт від 26 березня 2010 року №01-16/155 із ЗАТ «Білоруська нафтова компанія» (Білорусь); контракт від 18 травня 2011 року №01-16/198 із ЗАТ «Білоруська нафтова компанія» (Білорусь); контракт від 01 березня 2012 року №01-16/67 із ЗАТ «Білоруська нафтова компанія» (Білорусь); контракт від 12 лютого 2009 року №LPS 0016/09 з компанією «LIA OIL S.A.» (Швейцарія); контракт від 27 червня 2011 року №LPS 0016/11 з компанією «WEST OIL GROUP S.A.» (Швейцарія); контракт від 09 серпня 2011 року №66-V/09-08/2011 з компанією «Велуна Імпекс ЛТД» (Нікосія, Кіпр); контракт від 19 лютого 2012 року №АОU 0016/11 з компанією «Doespun LTD» (Кіпр); контракт від 23 жовтня 2012 року №АОU 0016/12 з компанією «Doespun LTD» (Кіпр); контракт від 26 жовтня 2012 року №АОU 0016/13 з компанією «Doespun LTD» (Кіпр); договір купівлі-продажу від 21 грудня 2009 року №LT/10/040/R/TW/E з АТ «Орлен Летува» (Литва); договір купівлі-продажу від 29 грудня 2010 року №LT/11/083/R/TW/E з АТ «Орлен Летува» (Литва); договір купівлі-продажу від 10 травня 2011 року №LT/11/562/R/SN/E з АТ «Орлен Летува» (Литва); договір купівлі-продажу від 11 травня 2011 року №LT/11/564/R/SN/E з АТ «Орлен Летува» (Литва); договір купівлі-продажу від 24 травня 2011 року №LT/11/586/R/SN/E з АТ «Орлен Летува» (Литва); договір купівлі-продажу від 29 грудня 2011 року №LT/12/098/R/TW/E з АТ «Орлен Летува» (Литва); договір купівлі-продажу від 11 липня 2012 року №LT/12/407/R/SN/E з АТ «Орлен Летува» (Литва); договір купівлі-продажу від 05 червня 2012 року №LT/12/385/R/SN/E з АТ «Орлен Летува» (Литва); контракт від 28 листопада 2012 року №12/89 з ТОВ «Газпромнефть-Белнефтепродукт» (Білорусь); контракт від 06 вересня 2012 року №1166/12-Ю з ПП «Лукойл-Білорусія» (Білорусь); контракт від 18 лютого 2011 року №11/2011-АU з компанією «Nord-Ost Ressourcen GMBH» (Німеччина); договір купівлі-продажу від 16 травня 2012 року №LTD12/TS/0001 з компанією Gazprom NEFT TRADING GMBH (Австрія); договір купівлі-продажу від 16 липня 2012 року №LTD12/TS/0002 з компанією Gazprom NEFT TRADING GMBH (Австрія); договір купівлі-продажу від 13 серпня 2012 року №LTD12/TS/0003 з компанією Gazprom NEFT TRADING GMBH (Австрія); договір купівлі-продажу від 08 жовтня 2012 року №LTD12/TS/0004 з компанією Gazprom NEFT TRADING GMBH (Австрія); договір купівлі-продажу від 02 листопада 2012 року №LTD12/TS/0005 з компанією Gazprom NEFT TRADING GMBH (Австрія); договір купівлі-продажу від 18 вересня 2012 року №PL/610188201/12/0057 з Польською нафтовою компанією «Орлен С.А.» (Польща).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції та не спростовано доводами касаційної скарги, відповідно до умов вищевказаних договорів не передбачено сплату роялті на користь нерезидента-продавця чи будь-якої іншої особи за ввезені на територію України нафтопродукти. Ввезення на територію України нафтопродуктів за вказаними зовнішньоекономічними договорами та контрактами підтверджується митними деклараціями.

Податковим органом не поставлено під сумнів, що митні декларації прийняті митним органом, рішення про коригування митної вартості товарів не приймались, товар оформлено та випущено у вільний обіг. Під час імпорту нафтопродуктів за вказаними вище контрактами митним органом здійснювалася перевірка заявленої позивачем митної вартості, за наслідками чого Товариством сплачено всі необхідні платежі.

Крім того, суди попередніх інстанцій встановили, що між позивачем (субліцензіат) та ТОВ «Нафтова компанія «Альянс-Україна» (субліцензіар) укладено субліценійний договір про передачу прав на використання знака для товарів і послуг від 13 лютого 2008 року та субліценійний договір про надання права на використання знаку для товарів і послуг від 14 грудня 2011 року, відповідно до умов яких субліцензіар отримав право на використання комбінованого знака для товарів і послуг «НК Альянс» (свідоцтво на комбінований знак для товарів і послуг «НК Альянс» від 16 вересня 2002 року №27228), субліцензіару видана виключна ліцензія на використання комбінованого знаку для товарів і послуг «НК Альянс» на території України з наданням права видавати невиключні ліцензії (субліцензії), а субліцензіат бажає придбати невиключну ліцензію на право використання знаку для товарів і послуг «НК Альянс», на який було отримано свідоцтво, в цілях виготовлення, використання (застосування), ввезення, пропозиції до продажу, продажу та іншого введення в господарський обіг товарів і послуг з використанням знаку для товарів і послуг «НК Альянс», відповідно до переліку товарів і послуг, вказаних в свідоцтві. Відповідно до п.8 вказаних договорів за надання права на використання знака для товарів і послуг «НК Альянс» субліцензіат сплачує субліцензіару винагороду (роялті) згідно додатка №2 до цього договору.

Відповідно до Додатку №2 до Субліцензійного Договору про надання права на використання знаку для товарів і послуг від 14 грудня 2011 року, для встановлення розміру роялті Субліцензіат повинний надати Субліцензіару звіт щодо обсягу виробництва і реалізації товарів і послуг з використанням знаку для товарів і послуг «НК Альянс», тобто товарів і послуг, відповідно яких ТОВ «Альянс Ойл Україна» фактично використовувало знак для товарів і послуг «НК Альянс».

На виконання вищезазначених умов ТОВ «Альянс Ойл Україна» надало ТОВ «НК «Альянс-Україна» звіти щодо фактичного використання знаку для товарів і послуг «НК Альянс». Крім того, відповідно до вищевказаних договорів Товариством сплачено на користь ТОВ «Нафтова компанія «Альянс-Україна» суми роялті, що підтверджується банківськими виписками.

З урахуванням зазначеного, судами встановлено та не спростовано доводами касаційної скарги, що зобов`язання сторін ТОВ «НК «Альянс-Україна» та ТОВ «Альянс Ойл Україна» за субліценійним договором про передачу прав на використання знака для товарів і послуг від 13 лютого 2008 року та субліценійним договором про надання права на використання знаку для товарів і послуг від 14 грудня 2011 року виконані в повному обсязі: ТОВ «НК «Альянс-Україна» надало, а позивач використовував знак для товарів і послуг «НК Альянс», за використання знаку сплачене роялті, при цьому жодних претензій (у тому числі і до товарів/послуг, відносно яких застосовувався знак для товарів і послуг «НК Альянс») до виконання вищевказаних договорів у сторін не виникло.

За приписами статті 69 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року №92-IV незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що з аналізу вищевказаних норм вбачається можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, однак таких обставин митними органами встановлено не було, а тому якщо митні органи погодилися з заявленою митною вартістю та пропустили товар на митну територію України, то в подальшому органи доходів і зборів не мали правових підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення про донарахування податкових зобов`язань, у зв`язку з переглядом правильності визначення митної вартості, як бази оподаткування, відповідно до статті 190 Податкового кодексу України.

З урахуванням зазначеного, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що митна вартість, як база оподаткування, визначалася позивачем, виходячи із ціни зовнішньоекономічних договорів, укладених з відповідними контрагентами, а не з ТОВ «Нафтова компанія «Альянс-Україна», а оскільки товарами, які імпортувались ТОВ «Альянс Ойл Україна» на митну територію України були виключно нафтопродукти, то до митної вартості таких товарів повинні включатися виключно ті платежі, які стосуються їх ціни. Роялті, що сплачувались ТОВ «Альянс Ойл Україна» на підставі субліцензійних договорів ні прямо, ні опосередковано не сплачувались на користь нерезидентів-продавців нафтопродуктів та не були умовою продажу товарів (нафтопродуктів), вони не повинні включатися до митної вартості нафтопродуктів як вартість товарів (нафтопродуктів) або її частина, тому висновок відповідача про заниження позивачем митної вартості імпортованих товарів, а також податку на додану вартість при митному декларуванні ввезених товарів не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Водночас, доводи податкового органу в обґрунтування своєї позиції є припущеннями, які не доведено належними доказами.

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів заперечення на позов та апеляційної скарги, яким надано оцінку судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій позивачем, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі № 826/12788/14 залишити в силі.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду