Справа № 200/13884/18-а
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 р. Справа№200/13884/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Аканова О.О.,

при секретарі судового засідання Нестеренко Н.Л.,

за участю представника позивача Борозенцева С.В.,

представника відповідача Голуба П.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Макіївський завод металевих конструкцій (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Сибірцева, 3 ) до Головного управління Держпраці у Донецькій області (місцезнаходження: 85300, Донецька область, м.Покровськ, вул.Прокоф`єва, 82, ) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 09.10.2018 року №ДЦ1035/1178/АВ/ПТ/МГ-ФС про накладення штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України за порушення вимог ст.ст.72 ч.2, 73 ч.4, 95 ч.6 КЗпП України, статті 33 Закону України Про оплату праці в розмірі 2419950 грн. в повному обсязі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 09.10.2018 року №ДЦ1035/1178/АВ/ПТ/МГ-ФС про накладення штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України за порушення вимог ст.ст.72 ч.2, 73 ч.4, 95 ч.6 КЗпП України, статті 33 Закону України Про оплату праці в розмірі 2419950 грн. в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що посадовими особами Головного управління Держпраці у Донецькій області з 06.09.2018 по 19.09.2018 проведено інспекційне відвідування Публічного акціонерного товариства «Макіївський завод металевих конструкцій» з питань дотримання вимог законодавства про працю. За результатами перевірки складено Акт від 19.09.2018 року №ДЦ 1035/1178/АВ, на підставі якого 09.10.2018 року винесена постанова №ДЦ1035/1178/АВ/ПТ/МП-ФС про накладення штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП за порушення вимог ст.ст.72ч.2, 73ч.4, 95ч.6 КЗпП України, статті 33 Закону «Про оплату праці» в розмірі 2 419 950 грн. Позивач вважає постанову протиправною, оскільки при обчисленні заробітної плати дотримувався мінімальних гарантій, при нарахуванні робітниками суми у деякі місяці перевищують належну їм платню в погодинному розмірі та повинні вважатись як авансові виплати при погодинному нарахуванні.

Щодо не нарахування оплати праці в подвійному розмірі роботи у святкові і неробочі дні зазначили, що якщо робота працівника у святковий і неробочий день проводилась із змінних графіком, тобто в межах місячної норми робочого часу для цього працівника, оплата проводиться у розмірі одинарної годинної або денної ставки. Тому підприємством у святкові і неробочі дні охоронцям нараховувалась заробітна плата у розмірі одинарної годинної ставки у межах місячної норми.

Щодо порушення в частині не нарахування та невиплати індексації з червня 2017 по 2017 року працівникам підприємства відповідач зазначає, що суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входить до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2014 №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січея 2004 за №114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і не є мінімальною гарантією в оплаті праці. Вважає, зазначену постанову як таку, що винесена протиправно, в зв`язку з чим, позивач просив суд задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

Представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Представник позивача просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що при обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоров`я, за роботу в нічний та надурочний час, роз`їзний характер робіт, премій та святкових і ювілейних дат. Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати. Отже, у випадку, коли працівники, яким встановлені годинні ставки, виконали місячну норму праці і розмір нарахованої заробітної плати нижчий місячної мінімальної заробітної плати, то доплата до розміру мінімальної місячної заробітної плати їм не провадиться, оскільки гарантією в оплаті праці для цих працівників є мінімальна заробітна плата в погодинному розмірі. Таким чином, для працівників з погодинною оплатою праці розмір мінімальної заробітної плати повинен визначатись шляхом множення мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі на місячну норму робочого часу.

Щодо порушення позивачем вимог ч.2 ст.72 КЗпП України відповідач зазначає, що відповідно до ч.4 ст.73 КЗпП робота у святкові і неробочі дні компенсується відповідно до статті 107 КЗпП, відповідно до якої робота в такі дні оплачується в подвійному розмірі. ПАТ «МКЗК» не дотримано мінімальних гарантій в оплаті праці, а саме має місце порушення частини четвертої статті 73 КЗпП України, частини першої та другої статті 107 КЗпП України - робота у святкові, неробочі дні не оплачувалась у подвійному розмірі.

Щодо порушення позивачем вимог частини шостої статті 95 КЗпП України та статті 33 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР, відповідач зазначає, що індексація заробітної плати є мінімальною гарантією в оплаті праці, і державною гарантією, оскільки стосується працівників і їх сімей, однак в порушення вищевказаним норм Закону підприємством не нараховано та не виплачено індексація у червні та липні 2017 року деяким працівникам. За таких обставин, висновок позивача з приводу того, що індексація заробітної плати не відноситься до мінімальних гарантій в оплаті праці є необґрунтованим та помилковим, адже, у відповідності до чинного законодавства - індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією. Просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи на 16 січня 2019 року.

06 грудня 2018 року позивачем надано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову повернуто.

10 грудня 2018 року до суду надійшло клопотання позивача про забезпечення позову по справі.

Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року клопотання представника Публічного акціонерного товариства Макіївський завод металевих конструкцій про забезпечення позову в адміністративній справі задоволено; застосовано заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення з Публічного акціонерного товариства Макіївський завод металевих конструкцій (місцезнаходження: 85300, Донецька область, м.Покровськ, вул.Прокоф`єва, 82, ) на підставі виконавчого документа постанови Головного управління Держпраці у Донецькій області про накладення штрафу від 09.10.2018 року №ДЦ1035/1178/АВ/ПТ/МГ-ФС на суму 2419950 грн., до набрання законної сили судовим рішенням у справі №200/13884/18-а.

Ухвалою суду від 16 січня 2019 року відкладено розгляд справи на 14 лютого 2019 року о 12:45 год.

Ухвалою від 14 лютого 2019 року продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів; відкладено підготовче засідання на 14 березня 2019 року о 13:00 год.

Ухвалою від 14 березня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд по суті на 09 квітня о 12:00 год.

Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року відкладено розгляд справи на15 квітня 2019 року о 13:00 год.

Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року зупинено провадження по справі для надання часу для примирення сторін до 14 травня 2019 року о 13:00 год.

Ухвалою суду від 14 травня 2019 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 14 травня 2019 року зупинено провадження по справі для надання часу для примирення сторін до 20 червня 2019 року об 11:00 год.

Ухвалою суду від 20 червня 2019 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 20 червня 2019 року зупинено провадження по справі для надання часу для примирення сторін до 16 липня 2019 року о 12:00 год.

Ухвалою суду від 16 липня 2019 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 16 липня 2019 року зупинено провадження по справі для надання часу для примирення сторін до 22 серпня 2019 року о 14:00 год.

Ухвалою суду від 22 серпня 2019 року поновлено провадження по справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Макіївський завод металевих конструкцій» зареєстровано в якості юридичної особи 22.12.1997 року за № 0002723, включено до ЄДРОПУ за № 01412265.

Головним управлінням Держпраці у Донецькій області відповідно до статті 259 Кодексу Законів про працю України, частини третьої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 у присутності Першого заступника директора Публічного акціонерного товариства «Макіївський завод металевих контрукцій» ОСОБА_1 в період з 06 вересня 2018 року по 19 вересня 2018 року проведено інспекційне відвідування Публічного акціонерного товариства «Макіївський завод металевих контрукцій».

За результатами інспекційного відвідування відповідачем складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ДЦ 1035/1178/АВ від 19 вересня 2018 року.

Інспекційним відвідуванням встановлено, що позивачем порушено норми частини першої, третьої, четвертої статті 31 Закону України №108, частини другої статті 72 КЗпП, частини четвертої статті 73 КЗпП, частини першої та другої статті 107 КзпП, частини шостої статті 95 КЗпП, статті 33 Закону України №108, частини першої та другої статті 115 КЗпП, частини першої статті 24 Закону України №108, частини четвертої статті 115 КЗпП, статті 21 Закону України №504, статті 34 Закону України №108, статті 3,4 Закаону України №2050-ІІІ, частини п`ятої статті 97 КЗпП, частини третьої статті 15 Закону України №108, частини першої статті 116 КЗпП, частини першої статті 117 КЗпП.

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки надав Головному управлінні Держпраці у Донецькій області скаргу щодо акту інспекційного відвідування від 19.09.2018 №ДЦ1035/1178/АВ.

Відповідачем надано позивачу відповідь від 24.09.2018 №04.2-13-6/9600-18 на скаргу (заперечення) щодо акту перевірки від 19.09.2018 №ДЦ1035/1178/АВ в якій зазначено, що висновки акту інспекційного відвідування №ДЦ1035/1178/АВ від 19.09.2018 року відповідають нормам чинного законодавства та скасуванню (перегляду) не підлягають.

Приписом про усунення виявлених порушень №ДЦ 1035/1178/АВ/П від 25.09.2018 року відповідно до пункту 27 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 №295 зобов`язано першого заступника директора ПАТ «Макіївський завод металевих конструкцій» усунути вказані в акті порушення. Строк виконання припису до 08 листопада 2018 року.

Також, приписом відповідача позивача зобов`язано надати письмове повідомлення із дорученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування до Головного управління Держпраці у Донецькій області.

09 жовтня 2918 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДЦ 1035/1178/АВ/ПТ/МГ-ФС, відповідно до якої вирішено накласти на Публічне акціонерне товариство «Макіївський завод металевих контрукцій» штраф у розмірі 2 419 950 грн.

Згідно розрахункових відомостей позивача за жовтень 2018 року, позивачем повністю виконано припис відповідача у жовтні 2018 році.

Листом позивача від 15.11.2018 повідомлено на адресу Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо усунення виявлених порушень у повному обсязі.

Крім того, позивачем пояснено у листі відповідачу, що індексація заробітної плати та доплати за роботу у святкові і неробочі дні входили в склад заробітної плати і були нараховані працівникам підрозділу служби охорони як доплата до мінімальної заробітної плати, але не відображались окремою графою в розрахункових відомостях за період з червня по грудень 2017 і фактично виплачені. Перерахунок індексації заробітної плати, доплати за роботу у святкові і неробочі дні і доплати до мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі зроблено з відповідним урахуванням.

Зазначено про те, що неможливість подальшого виготовлення продукції, виконання договірних обов`язків перед замовниками, робітниками, з метою недопущення банкрутства підприємства, що призвели би до втрати країною платника податків та зборів в бюджет, втраті робочих місць, ПАТ «МЗМК» в умовах скрутного фінансово-економічного стану почало переорієнтування і налагоджування виробництва для здійснення подальшої господарської діяльності на підконтрольній Україні території в м.Бахмут. Зазначені обставини як наслідок вимушено призвели до порушення деяких норм трудового законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем фактично виконано припис відповідача, що також підтверджується розрахунковими відомостями та довідкою про перерахунок заробітної плати згідно припису Держпраці, які містяться в матеріалах справи.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року по справі № 826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Судом встановлено, що згідно штатного розпису у ПАТ «Макіївський завод металлоконструкцій» на 2017 рік графіків виходів робітників охорони на 2017 рік (помісячно), графіку роботи на 2017 рік, табелів обліку використання робочого часу, розрахункових відомостей нарахування та виплати заробітної плати, встановлено, що доплата до розміру мінімальної заробітної плати здійснювалась не в повному обсязі.

Відповідно до затверджених графіків роботи ПАТ «МКМЗ» на 2017, 2018 роки, графіків виходів працівників охорони, табелів обліку робочого часу служби охорони за період січень 2017 року по червень 2018 року наступні працівники працювали у святкові дні та дні релігійних свят:

- 01 січня 2017 року - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

- 07 січня 2017 року - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- 08 березня 2017 року - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ;

- 16 квітня 2017 року - ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- 01 травня 2017 року - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- 02 травня 2017 року - ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 ;

- 09 травня 2017 року - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- 04 червня 2017 року - ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 ;

- 28 червня 2017 року - ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 ;

- 14 жовтня 2017 року - ОСОБА_14 ;

- 08 березня 2018 року - ОСОБА_8 ;

- 09 травня 2018 року - ОСОБА_2

Вказаним працівникам відповідно до розрахункових відомостей по заробітній платі за 2017-2018 роки робота у святковий і неробочий день не оплачувалась у подвійному розмірі.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято спірну постанову тільки за порушення позивачем виплати індексації заробітної плати своїм 65 робітникам, що не заперечувалось представником відповідача по справі.

Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України, мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про оплату праці», норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Таким чином, враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою, передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, відповідно до якого суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що індексація заробітної плати є однією з державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Таким чином, проведення індексації заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачено статтею 95 Кодексу законів про працю України, а тому індексація заробітної плати є мінімальною державною гарантією в оплаті праці.

З матеріалів справи вбачається, що нарахована працівникам індексація була виплачена у жовтні 2018 про, що свідчить розрахункова відомість та довідки позивача за жовтень 2018 року, що не заперечувалось відповідачем, а спірну постанова про накладення штрафу на позивача прийнято 09.10.2018 року за умови виконання припису до 08.11.2018 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем було виконано припис та усунуто порушення припису № ДЦ-1035/1178/АВ/П від 25.09.2018 року у жовтні 2018 року до прийняття спірної постанови від 09.10.2018 про накладення штрафу на позивача.

Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні особи, які використовують найману працю, в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці несуть відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

При цьому, абзацом 2 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до ч.7 ст.4 Закону №877-V, у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання.

Крім того, відповідно до частини 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

При цьому, відповідно до п.29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, існують законодавчі норми, які регулюють однакові правовідносини та які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, за практикою Європейського суду з прав людини, закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю для того, щоб вона могла, якщо це необхідно, за допомогою кваліфікованих радників передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити означена дія. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Корецький та інші проти України» від 03.04.2008, заява №40269/02).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини та те, що законодавство України містить дві норми, які допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання в даних правовідносинах, суд застосовує норму, яка найбільш сприяє захисту інтересів суб`єкта господарювання.

Таким чином, оскільки позивачем у встановлений строк виконано вимоги припису від 25.09.2018 №ДЦ 1035/1178/АВ/П, відповідно до ч.11 ст.7 Закону №877-V, фінансові та адміністративні санкції до нього не застосовуються.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (N 1) [ВП], N 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Відповідно до ч.3 статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Суд звертає увагу, що складовою принципу верховенства права є принцип пропорційності. Сам же принцип пропорційності має також три підпринципи: - адекватність (міра адекватна для досягнення завчасно встановленої цілі, якщо бажаний результат може бути досягнуто тільки за умови звертання до цієї міри); - необхідність (міра є законною з найменш можливими обмеженнями при умові досягнення легітимної цілі); - пропорційність як сувора вимога (серйозність втручання та серйозність причин, які виправдовують це втручання, повинні бути пропорційними одна до іншої).

Принцип пропорційності розвинув Європейський суд з прав людини в рішенні Handyside v. the United Kingdom (ECHR 5. - 1976. - para.18), де Суд відзначив, що кожна «спеціальна процедура», «умова», «обмеження» чи «покарання», які покладені, повинні бути пропорційні легітимній меті, що переслідується.

Пропорційність stricto sensu або «пропорційний результат» є найважливішою складовою принципу пропорційності. Згідно принципу пропорційності stricto iuris для того, щоб виправдати певні обмеження прав, має існувати відповідне відношення («пропорційні» у вузькому сенсі слова) між результатом, який досягається при задоволенні легітимної мети, та шкодою, яка завдається правам через використання законних засобів. Обмеження прав, яке не буде пропорційним stricto iuris, якщо шкода, заподіяна при обмеженні прав буде більшою за ту користь, що буде досягнута. При чому суть балансу полягає в найменшому обмеженні прав та найбільшому результаті для суспільства, а не в досягненні результату будь-якою ціною чи недопущенні обмеження прав.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував у своїх рішеннях, що встановлюючи пропорційність втручання, слід також брати до уваги характер і суворість накладеного на заявника покарання (див. рішення у справі "Сейлан проти Туреччини", [GC], N 23556/94, п. 49, ECHR 1999-IV). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Прийняття рішень, вчинення дій пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси юридичних осіб.

А тому, можна зробити висновок, що при прийнятті постанови про накладення штрафу відповідачем не було дотримано принципу пропорційності, а саме не враховано, які несприятливі наслідки для інтересів позивача виникнуть при застосуванні фінансової санкції у розмірі 2 419 950 грн. А тому, можна констатувати, що відповідачем не дотримано принципу пропорційності для пошуку справедливого балансу публічних і приватних інтересів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що основним завданням відповідача, є в першу чергу контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, які використовують найману працю, мета якого безпосередньо полягає у захисті прав працівників.

Разом з тим, жоден з працівників, щодо яких виявлено порушення у нарахуванні індексації, в ході заходів державного контролю опитано не було, а відсутність з їх боку будь-яких скарг залишено поза увагою, що на думку суду суперечить основній меті діяльності відповідача.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваної постанови №ДЦ1035/1178/АВ/ПТ/МГ-ФС від 09.10.2018 року про застосування до позивача штрафу у розмірі 2 419 950 грн., діяв без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів юридичної особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Таким чином, оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним в ч.2 п.3 ст.2 КАС України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова №ДЦ1035/1178/АВ/ПТ/МГ-ФС від 09.10.2018 року прийнята відповідачем протиправно.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 36299,25 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 4714 від 01.11.2018 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 36299,25 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 287, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області (місцезнаходження: 85300, Донецька область, м.Покровськ, вул.Прокоф`єва, 82, ) від 09 жовтня 2018 року №ДЦ1035/1178/АВ/ПТ/МГ-ФС про накладення штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України в розмірі 2419950 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держпраці у Донецькій області (місцезнаходження: 85300, Донецька область, м.Покровськ, вул.Прокоф`єва, 82, ) судовий збір у розмірі 36 299,25 грн. на користь Публічного акціонерного товариства Макіївський завод металевих конструкцій (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Сибірцева, 3 ).

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні в присутності сторін 22 серпня 2019 року. Повний текст рішення виготовлено 29 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.О. Аканов