Справа № 140/1538/19
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2019-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1538/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Матящук Л.Р.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Михаліка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.03.2019 № , № , № , № та № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.03.2019 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2019 №Ф-,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.03.2019 № , № , № , № та № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.03.2019 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2019 №Ф-.

Ухвалою суду від 31.05.2019 відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14:00 год. 25.06.2019 (а.с. 1, т.1). 25.06.2019 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача на 10:30 год. 24.07.2019 (а.с. 137, т.2). Ухвалою суду від 24.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00 год. 07.08.2019 (а.с. 113, т.3). 07.08.2019 оголошено перерву у розгляді справи до 12:00 год. 13.08.2019 9а.с. 120-121, т.3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки СПД ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 12.11.2018 складено акт № 1939/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 05.02.2019, яким встановлені порушення позивачем податкового законодавства України та на підставі якого винесені оскаржувані рішення.

Висновки акту перевірки від 05.02.2019 №1939/03-20-13-02/ щодо порушень вимог податкового законодавства ґрунтуються на твердженні контролюючого органу щодо не надання позивачем видаткових накладних, які б містили перелік товару який був реалізований в перевіряємому періоді та пов`язаний з господарською діяльністю, чим порушено вимоги статті 177 Податкового кодексу України.

З такими висновками позивач не згідна та вважає їх необґрунтованими та безпідставними з таких підстав.

Видами діяльності ФОП ОСОБА_2 згідно обраного КВЕД 56.29 є «постачання інших готових страв». Цей клас включає надання послуг промислового кейтерингу, тобто послуги з надання харчування, засновані на договірних умовах зі споживачем протягом визначеного періоду часу; постачання їжі спортивним та іншим установам на основі концесії. їжу зазвичай готують у головному підрозділі; діяльність контрактних фірм із постачання готової їжі (наприклад, для транспортних компаній); постачання готової їжі спортивним та іншим установам на основі концесії; діяльність їдалень або кафетеріїв (наприклад, для підприємств, офісів, лікарень або шкіл) на основі контракту.

Всі документи, які підтверджують використання продуктів харчування в господарській діяльності (договір співпраці щодо організації громадського харчування; договір про надання послуг, протоколи №1 та №2 щодо затвердження комплексного меню, асортименту страв до комплексного меню, та специфікації інших продуктів харчування (на вибір), що входять до комплексного меню, замовлення послуг харчування, звіт-довідки про надані послуги харчування, акти про прийняття-передачу наданих послуг) надавалися контролюючому органу як під час проведення перевірки так і до заперечення на акт перевірки, однак не взяті до уваги та жодним чином не спростовані як такі, що не підтверджують правомірність формування валових витрат.

Щодо порушення про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за листопад 2018 року в сумі 1696226,20 грн., то податковий орган виходив з того, що на залишках у позивача повинні знаходитися придбані нею ТМЦ (продукти) в асортименті: солодощі, води, чіпси, сухарики, молочна продукція, яйця, борошно, крупи, овочі, ковбасні вироби, рибна продукція, оскільки вони не реалізовані так, як податкові накладні реєструвалися підприємцем в ЄДРПН з номенклатурою товару як надані послуги.

Однак, з такими висновками позивач не погоджується та зазначає, що придбані товари використані нею для приготування страв, що входять до комплексних меню, на виконання договору співпраці щодо організації громадського харчування та договору про надання послуг, що підтверджується всіма наданими під час перевірки документами, а саме: актами виконаних робіт, протоколами затвердження комплексного меню, замовленнями послуг харчування, звітами-довідки про надані послуги, книгою обліку доходів і витрат.

Разом з тим, формою книги обліку доходів і витрат та порядком її ведення, які затверджені наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481, не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Таким чином, обов`язок щодо подання декларації з податку на додану вартість відсутній. Більше того, всі придбані товари використані у господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 .

Щодо незабезпечення зберігання частини первинних документів, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань, то зазначає, що такий висновок контролюючого органу ґрунтується на довільному трактуванні відповідачем положень статті 121 ПК України та є безпідставним.

Таким чином, висновки акту перевірки про порушення ФОП ОСОБА_2 податкового законодавства України позивач вважає помилковими, а прийняті на підставі них оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку.

Представник відповідача в письмовому відзиві на позовну заяву (а.с. 119-121, т.2) позовних вимог не визнав, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки. Зазначив, що під час проведення перевірки, позивачем не було надано документального підтвердження використання ТМЦ в господарській діяльності, видаткових накладних, які б містили перелік товару, який був реалізований в перевіряємому періоді та пов`язаний з господарською діяльністю позивача. При цьому, позивачем надано акти про прийняття - передачу наданих послуг, в яких не зазначено розгорнуту специфікацію товару, використаного в господарській діяльності, в зв`язку з чим контролюючим органом зроблено висновок, що товар на суму 4045513 грн. за 4 квартал 2017 року та на суму 4348503 грн. за 2018 рік не використовувався у господарській діяльності та не пов`язаний з отриманням доходу за 2017-2018 роки.

Відтак, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у податкових деклараціях, встановлено їх завищення на загальну суму - 8394016 грн., в тому числі за 2017 рік на 4045513 грн., за 2018 рік на - 4348503 грн.

Перевіркою правильності проведення остаточних розрахунків податку на доходи фізичних осіб за 2016-2017 роки, що підлягає сплаті до бюджету, встановлено, що ФОП ОСОБА_2 занижено податок з доходів фізичних осіб на суму - 1316751,73 грн., в тому числі за 2017 рік на 719312,7 грн. за 2018 рік на суму - 597439,03 грн.

Також, перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено заниження суми чистого доходу на 181773,00 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 181773,00 грн., чим порушено пункт 2 частини 1 статі 7, пункти 2, 3, 9 статті 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» та підпункт 3 пункту 5 розділу IV Наказу Мінфіну України №449 від 20.04.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого занижено суму чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок в розмірі 22 % за 2017 рік на суму 203773,00 грн.

При цьому, за рахунок встановленого заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки, перевіркою встановлено заниження суми військового збору у сумі 1259102,43 грн., а саме: за 2017 рік на суму 606826,95 грн. та за 2018 рік на суму 652275,48 грн.

Також, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_2 в порушення пункту 121.1 статті 121 ПК України не забезпечено зберігання частини первинних документів, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань за 2017-2018 роки, зокрема, первинних документів, що підтверджують понесені витрати, пов`язані з одержанням доходу.

Крім цього, перевіркою встановлено, що згідно податкових накладних зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, підприємцем було придбано наступні ТМЦ: солодощі, води, чіпси, сухарики, молочна продукція, яйця, борошно, крупи, овочі, ковбасні вироби, рибна продукція, однак, позивачем податкові накладні були зареєстровані в ЄДРПН з номенклатурою товару, як надані послуги. Тобто, перевіркою неможливо підтвердити факт використання зазначених ТМЦ в господарській діяльності платника, у зв`язку з ненаданням виданих податкових накладних, з зазначенням номенклатури вище вказаних придбаних товарів, або інших документів, що підтверджують факт використання даних товарів.

З врахуванням наведеного вважає, що оскаржувані рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 142-154, т.2) не погоджується з твердженнями представника відповідача наведеними у відзиві з аналогічних підстав, наведених у позовній заяв.

Представник відповідача у запереченні на відповідь на відзив (а.с. 107, т.3) не погоджується з твердженнями представника позивача та просить відмовити у задоволенні позову. Крім цього, звертає увагу на те, що відповідь на відзив, подана представником позивача з пропущенням строку, встановленого ухвалою суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав наведених у позовній заяві, додаткових поясненнях, просив позов задовольнити.

У додаткових поясненнях (а.с. 125-126, т.3) представник відповідача заперечив щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Представник відповідача у судовому засідання проти позовних вимог заперечив, з підстав, наведених у письмовому відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 16.01.2019 № 162, направлення від 17.01.2019 № 164 ГУ ДФС у Волинській області з 18.01.2019 по 28.01.2019 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 12.11.2018.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 05.02.2019 №1939/03-20-13-02/ НОМЕР_1 (а.с. 35-60, т.1), яким встановлено наступні порушення:

- пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 1510922,88 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 728192,34 грн., за 2018 рік - 782730,54 грн.;

- підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на суму 1259102,43 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 606826,95 грн., за 2018 рік - 652275,48 грн.;

- пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», в результаті чого донараховано суму єдиного внеску на загальну суму 100721,72 грн., в тому числі за 2017 рік - 8987 грн., за 2018 рік - 91734,72 грн.;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 184.7 статті 184, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 ПК України, в результаті чого не донараховано податок на додану вартість за листопад в розмірі 1696226,20 грн.;

- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу II ПК України - неподання податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2018 року;

- пункту 121.1 статті 121 ПК України, в частині незабезпечення зберігання частини первинних документів, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань.

Позивач не погодившись з висновками перевірки, викладеними в акті від 05.02.2019 №1939/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , подала 01.03.2019 письмові заперечення, однак листом ГУ ДФС у Волинській області від 12.03.2019 №2841/ФОП/05-20-13-02-06 висновки акту перевірки визнано такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та залишено без змін, а заперечення - без задоволення (а.с. 81-82, т.1).

На підставі акту перевірки, 15.03.2019 ГУ ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1888653,59 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 1510922,88 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 377730,71 грн. (а.с. 83, т.1);

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 157387,80 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 125910,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 31477,56 грн. (а.с. 84, т.1);

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 2120282,75 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 1696226,20 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 424056,55 грн. (а.с. 85, т.1);

- № , яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 510,00 грн. (а.с. 86, т.1);

- № , яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 170,00 грн. (а.с. 87, т.1).

Також винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.03.2019 № на суму 10970,87 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2019 №Ф- на суму 100721,72 грн. (а.с. 88-89, т.1).

Не погодившись із прийнятим податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач оскаржила їх в адміністративному порядку.

15.04.2019 ДФС України прийнято рішенням №17466/6/99-99-11-05-01-25 про продовження строку розгляду скарги до 03.05.2019 в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 15.03.2019 №, №, №, №, № (а.с. 119-120, т.1).

Рішенням ДФС України від 26.04.2019 №20261/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.03.2019р. № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2019р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 121-123, т.1).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №966-XIV), Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) в редакціях, які діяли на дату їх виникнення.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, з акту перевірки від 05.02.2019 №1939/03-20-13-02/ НОМЕР_1 вбачається, що ФОП ОСОБА_2 за період з 01.10.2017 по 12.11.2018 здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування та була платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів фізичних осіб найманих працівників, єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки встановлено їх завищення на загальну суму 839401,00 грн., в тому числі: за 2017 рік - 4045513,00 грн., за 2018 рік - 4348503,00 грн.

Як слідує з акту перевірки, відповідно до наданої підприємцем структури, вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 4 квартал 2017 року становили 4045513 грн., за 2018 рік - 4348503 грн.

В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 надано акти про прийняття-передачу наданих послуг, в яких не зазначено розгорнуту специфікацію товару, яка засвідчує, що даний товар був використаний у господарській діяльності; не пред`явлено видаткові накладні, які б містили перелік товару (ТМЦ), який був реалізований в перевіряємому періоді та пов`язаний з господарською діяльністю підприємця, або акти виконаних робіт в яких би зазначалася специфікація проданих товарів.

Відповідно, перевіркою зроблено висновок про завищення ФОП ОСОБА_2 витрат за 2017-2018 роки на суму 8394016 грн., в тому числі: за 2017 рік - 4045513,00 грн., за 2018 рік - 4348503,00 грн., чим порушено пункти 44.1, 44.3 статті 44, пункту 177.2, підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку Ф-2 до податкових декларацій за 2017-2018 роки, встановлено, що в порушення пункту 44.1, статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України ФОП ОСОБА_2 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 8394016,00 грн., в тому числі: за 2017 рік на 4045513,00 грн., за 2018 рік на 4348503,00 грн.

Перевіркою правильності проведення остаточних розрахунків податку на доходи фізичних осіб за 2017-2018 роки, що підлягає сплаті до бюджету, встановлено, що ФОП ОСОБА_2 занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 1510922,88 грн., в тому числі: за 2017 рік на 728192,34 грн., за 2018 рік на 782730,54 грн.

Однак, з такими висновками суд не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Порядок оподаткування доходів отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності встановлений статтею статті 177 ПК України.

Пунктами 177.1, 177.2 статті 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, визначальною ознакою понесених протягом календарного року витрат є їх зв`язок із господарською діяльністю фізичної особи-підприємця.

Підпунктами 177.4.1, 177.4.2, 177.4.3., 177.4.4 пункту 177.4. статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням.

При цьому, фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено підпунктами 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, суб`єктом господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 віднесено до витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності вартість придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції на загальну суму 8394016 грн., в тому числі: за 2017 рік в сумі 4045513 грн., за 2018 рік в сумі 4348503 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, видами діяльності ФОП ОСОБА_2 згідно з КВЕД 56.29 є «Постачання інших готових страв».

Судом встановлено, що між ТОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ Україна ЛУ» (сторона-1) та ФОП ОСОБА_2 (сторона-2) було укладено договір співпраці №03/01-05/17 щодо організації громадського харчування від 01.05.2017 (а.с. 124-127, т.1).

Предметом договору є співпраця сторін з метою організації та здійснення громадського харчування працівників сторони-1 на території заводу бортових електричних мереж для автомобілів за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Договору сторона-1 зобов`язується: на строк дії цього договору надати стороні-2 у строкове платне користування адміністративно-побутові приміщення загальною площею 38 м.кв. на 1 поверсі адміністративно-побутового корпусу заводу бортових електричних мереж для автомобілів /літер Б-2/, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з метою організації та забезпечення стороною-2 здійснення харчування працівників сторони-1 у порядку та на умовах, узгоджених сторонами у цьому Договорі. Прийом-передача Об`єкта оренди здійснюється по актам приймання-передачі нежитлового приміщення, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Договору сторона-1 має право здійснювати перевірку та контролювати ціни та якість громадського харчування на території Об`єкту, наявність, стан та напрями використання Об`єкта.

Сторона-2 зобов`язується організувати на території Об`єкта здійснення громадського харчування працівників сторони-1 не пізніше дати отримання Об`єкта за актом та у подальшому використовувати Об`єкт протягом строку його користування виключно з метою, узгодженою між Сторонами у цьому договорі; на Об`єкті за власний рахунок встановити необхідне для належного здійснення громадського харчування технологічне обладнання та забезпечити його належне технічне обслуговування у відповідності до діючих норм законодавства; забезпечити наявність достатньої кількості якісного посуду та інвентарю для надання послуг харчування із врахуванням кількості працівників Сторони-1, що обслуговуються; організувати та забезпечити наявність додаткового меню для харчування делегацій та/або третіх осіб за попередньо узгодженим із Стороною-1 асортиментом та розцінками; здійснювати плату за користування Об`єктом щомісячно незалежно від наслідків господарської діяльності у грошовій одиниці України у безготівковому порядку до 10 числа місяця наступного за місяцем за який здійснюється оплата, шляхом перерахування коштів на рахунок сторони-1 у розмірі 150 грн. з ПДВ за 1 м. кв. за місяць, що становить в цілому за Об`єкт в місяць 5700 грн. з ПДВ (пункт 2.3 Договору).

Також, між ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) та ТзОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЛУ» (Замовник) було укладено договір №06/01-05/17 від 01.05.2017 «Про надання послуг» (а.с. 128-130, т.1). Відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надати за плату послуги харчування, а Замовник, у свою чергу, зобов`язується оплачувати належним чином надані послуги на умовах та порядку, узгодженому Сторонами у цьому Договорі. Послуги, вказані у пункті 1.1 Договору, включають: організацію харчування; забезпечення обслуговуючим персоналом.

Оплата Замовником за надані Виконавцем послуги здійснюється на підставі підписаного уповноваженими представниками сторін актів прийому-передачі послуг протягом 10 робочих днів від дати отримання Замовником рахунку, у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок Виконавця за цінами, діючими на час надання послуг, але у будь-якому разі із розрахунку не більше 20 грн. на 1 особу протягом доби.

Факт прийому-передачі послуг від Виконавця Замовнику підтверджується підписанням уповноваженими особами акту приймання-передачі послуг.

Підписання акту приймання-передачі наданих послуг представником Замовника є і підтвердженням відсутності претензій з боку Замовника.

У відповідності та на виконання вищезазначених договорів, між сторонами ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» було укладено протокол №1 від 01.05.2017 про затвердження комплексного меню, асортименту страв до комплексного меню та специфікації інших продуктів харчування (на вибір), що входять до комплексного меню, в якому сторони дійшли згоди щодо затвердження комплексного меню, асортименту страв до комплексного меню, та специфікації інших продуктів харчування (на вибір), що входять до комплексного меню та протокол №2 від 28.02.2018 про затвердження комплексного меню, асортименту страв до комплексного меню та специфікації інших продуктів харчування (на вибір), що входять до комплексного меню (а.с. 131-135, т.1).

Вказані протоколи є невід`ємною частиною договору співпраці №03/01-05/17 щодо організації громадського харчування від 01.05.2017 та договору договір №06/01-05/17 від 01.05.2017 «Про надання послуг».

На виконання умов вищезазначених договорів складено замовлення послуг харчування на період з 01.10.2017 по 31.03.2018, звіти-довідки про надані послуги харчування за період з 01.10.2017 по 31.03.2018 та акти про прийняття-передачу виконаних робіт (послуг) (а.с. 136-250, т.1, 1-107, т.2).

Оплата за надані послуги здійснена відповідно до умов договорів та підтверджується виписками по рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_2 (а.с. 2-105, т.3).

Всі витрати, пов`язані зі здійсненням господарської діяльності за період 01.10.2017 по 31.03.2018 відображені в Книзі обліку доходів та витрат (а.с. 156-241, т.2, а.с. 1, т.3).

Виконання кожного окремого замовлення оформлялося сторонами актами прийому-передачі виконання робіт (послуг), в яких вказано період за який вони надавалися та сума, що підлягала сплаті за надані послуги. Акти приймання-передачі наданих послуг підписані представником замовника, що свідчить про відсутність претензій зі сторони замовника ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ».

Тобто, саме в актах прийому-передачі виконання робіт (послуг) та звітах-довідках про надані послуги харчування чітко зазначено вид послуги, їх кількість та ціну, яка обумовлювалась договором.

Таким чином, виконання умов договорів підтверджується наявними в матеріалах справи замовленням послуг харчування, звітами-довідками про надані послуги харчування за період та актами про прийняття-передачу виконаних робіт (послуг), а також відповідно податковою звітністю з відображенням необхідних показників.

Вказані первинні документи були надані позивачем як під час проведення перевірки так і до заперечення на акт перевірки, однак не взяті до уваги контролюючим органом.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналізуючи зміст первинних документів, слід дійти висновку, що позивач здійснювала витрати на придбання ТМЦ для використання у провадженні своєї господарської діяльності, а тому вказані господарські операції відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. При цьому доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Таким чином, позивачем підтверджено наявність господарської мети при придбанні вищевказаного товару, його використання в господарській діяльності та належне оформлення первинних документів.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_2 правомірно сформовані дані податкового обліку з податку на доходи фізичних осіб по фінансово-господарських операціях з надання послуг харчування.

Посилання відповідача на відсутність у актах-приймання-передачі наданих послуг розгорнутої специфікації товару, який був використаний в господарській діяльності є безпідставним, оскільки враховуючи форму актів приймання-передачі виконаних робіт (послуг) в них зазначена загальна вартість робіт та послуга, яка надана на підставі договору про надання послуг з харчування, а не кількість товару, використаного при надання вказаних послуг, а розрахунки проведені за надані послуги, а не за використаний товар. При цьому, специфікація та акт прийому-передачі робіт (послуг) є різними за своєю суттю документами, які фіксують різні за змістом юридичні факти та не можуть бути об`єднані в одному документі. Використання товару в господарській діяльності позивача підтверджується звітами-довідками про надані послуги харчування.

Таким чином суд зазначає, що позивачем правомірно віднесено до витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності вартість придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції на загальну суму 8394016 грн., в тому числі: за 2017 рік в сумі 4045513 грн., за 2018 рік в сумі 4348503 грн., оскільки вони були використані у господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 .

Будь-яких претензій по наданих послугах, визначених договором, зі сторони замовника ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» не виникало.

Відтак, висновки відповідача про не пред`явлення (не надання) видаткових накладних, які б містили перелік товару (ТМЦ), який був реалізований в перевіряємому періоді та пов`язаний з господарською діяльністю підприємця, або актів виконаних робіт в яких би зазначалася специфікація проданих товарів є необґрунтованими та не можуть слугувати підставою для донарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

В акті перевірки контролюючий орган ставить під сумнів прихід товарів позивача, який використаний нею в своїй господарській діяльності для приготування їжі.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем витрат за 2017-2018 роки на суму 8394016 грн. не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин у справі по суті, відтак нарахування контролюючим органом за вказаними порушеннями грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за його донарахування є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого ГУ ДФС України у Волинській області податкового повідомлення-рішення від 15.03.2019 № , в зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 15.03.2019 №, суд приходить до таких висновків.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" до ПК України, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Згідно з абзацом першим пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктами 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Так, з врахуванням вищевказаних норм законодавства військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення слугували твердження податкового органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017-2018 роки, і на основі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.03.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 157387,80 грн., в тому числі: 125910,24 грн. - податкове зобов`язання та 31477,56 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Оскільки судом визнано протиправним збільшення відповідачем суми чистого оподатковуваного доходу позивача за 2017-2018 роки, неправомірним є також донарахування позивачу суми військового збору на вказану суму доходу, що тягне за собою відповідно визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.03.2019 №.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною другою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відтак, відповідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Отже, єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб.

Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин справи щодо відсутності порушень в частині заниження доходів за 2017-2018 роки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2019 № Ф- на суму 100721,72 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 15.03.2019 № на суму штрафу в розмірі 10970,87 грн. є теж протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо порушення стосовно заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за листопад 2018 року на загальну суму 1696226,20 грн. та застосування штрафних санкцій за неподання податкової декларації з ПДВ за листопад 2018 року, суд зазначає наступне.

Як слідує з акту перевірки, за період з 01.10.2017 по 12.11.2018 ФОП ОСОБА_2 задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість в сумі ПДВ 1924980 грн., в тому числі: за 2017 рік (з 01.10.2017 по 31.12.2017) - 845920 грн., за 2018 рік - 1079060 грн.

Проведеною перевіркою встановлено, що згідно податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН, ФОП ОСОБА_2 було придбано ТМЦ, а саме: солодощі, води, чіпси, сухарики, молочну продукцію, яйця, борошно, крупи, овочі, ковбасні вироби, рибну продукцію, тощо. Однак, податкові накладні реєструвалися в ЄРПН з номенклатурою товару як надані послуги.

Проведеною перевіркою не підтверджено факт використання зазначених ТМЦ в господарській діяльності платника, у зв`язку з ненаданням виданих податкових накладних, із зазначенням номенклатури вказаних придбаних товарів або інших документів, що підтверджують факт використання даних товарів.

На підставі зазначеного, перевіркою визначено залишки ТМЦ, які повинні обліковуватися у ФОП ОСОБА_2 станом на 12.11.2018 в сумі 8481131,04 грн. без ПДВ та зроблено висновок про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 1696226,20 грн., в тому числі за листопад 2018 року на суму 1696226,20 грн., чим порушено пункт 185.1 статті 185, пункт 184.7 статті 184, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 ПК України.

Однак, як встановлено вище судом, всі придбані позивачем ТМЦ використані нею у господарській діяльності для приготування страв, що входять до комплексного меню на виконання договору співпраці щодо організації громадського харчування та договору про надання послуг, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт, протоколами затвердження комплексного меню, замовленнями послуг харчування, звітами-довідками про надані послуги харчування, Книгою обліку доходів і витрат.

Судом встановлено, що самозайнята особа ОСОБА_2 була зареєстрована платником ПДВ (свідоцтво від 01.10.2017 № 200358581). Однак, за її заявою № 8684/ФОП/55 вказане свідоцтво платника ПДВ анульоване в листопаді 2018 року.

Пунктом 184.7. статті 184 ПК України визначено якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Отже, обов`язок щодо визначення податкових зобов`язань по товарах, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту виникає у платника в останньому звітному (податковому) періоді в тому випадку, якщо товари/послуги не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Як зазначалося судом, всі придбані ФОП ОСОБА_2 продукти харчування були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, тому обов`язок щодо визначення податкових зобов`язань у листопаді 2018 року по таких товарах у позивача відсутній.

При цьому, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 статті 177 ПК України).

Відповідно до підпунктів 5,6 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Отже, обов`язок ведення залишку товарних запасів у підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування взагалі відсутній, відомості щодо такого обліку не є обліковими документами та не підлягають відображенню у податковій звітності позивача.

Тому, будь-які відомості щодо залишку товарних запасів для податкового обліку судом до уваги не беруться та не можуть свідчити про обставини господарської діяльності для визначення об`єктів оподаткування.

Таким чином, обов`язок щодо подання декларації з податку на додану вартість за листопад 2018 року у позивача відсутній. Більше того, всі придбані товари використані у господарській діяльності ФОП ОСОБА_3 .

Відтак, з врахуванням встановлених судом обставин справи щодо відсутності порушень ФОП ОСОБА_2 в частині заниження податкових зобов`язань за листопад 2018 року в сумі 1696226,20 грн. та відсутності обов`язку подання декларації з податку на додану вартість, податкове повідомлення-рішення від 15.03.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2120282,75 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 1696226,20 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 424056,55 грн. та податкове повідомлення-рішення від 15.03.2019 №, яким застосовано штрафні санкції за неподання декларації з податку на додану вартість в сумі 170,00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо незабезпечення зберігання частини первинних документів, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 121.1. статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Як слідує з акту перевірки, перевіркою дотримання вимог законодавства щодо забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних з виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, встановлено, що ФОП ОСОБА_2 в порушення вимог пункту 121.1. статті 121 ПК України не забезпечено зберігання частини первинних документів, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань за період з 2017-2018 роки, зокрема, первинні документи, що підтверджують понесені витрати та використання ТМЦ в господарській діяльності пов`язані з отриманням доходу.

Однак, з такими висновками суд не погоджується та зазначає, що ФОП ОСОБА_2 в ході проведення перевірки було надано усі відомості та документи, зокрема, і ті, які б підтверджували факт понесених витрат та використання ТМЦ в господарській діяльності пов`язані з отриманням доходу, а тому у контролюючого органу були відсутні правові підстави для застосування до неї штрафу передбаченого пунктом 121.1 статті 121 ПК України.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.03.2019 № , яким до позивача застосовано штраф за порушення пункту 121.1 статті 121 ПК України з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів правомірності податкових повідомлень-рішень від 15.03.2019 № , № , № , № та № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.03.2019 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2019 №Ф-.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 9605,00 грн., сплачений відповідно до квитанції № 3 від 13.05.2019 та від 23.05.2019 № 0.0..1 (а.с.2 т.1, 113, т.2).

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу в сумі 15000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договору про надання правової допомоги від 01.04.2019, квитанції до прибуткового касового ордера від 20.05.2019, акту приймання-передачі виконаних робіт від 20.05.2019, калькуляції вартості послуг з надання правової допомоги, яка є додатком № 1 до договору від 01.04.2019) позивач сплати на рахунок адвоката Смоленського Д.П. 13200,00 грн. на оплату правової допомоги, яка відповідно до калькуляції вартості послуг з надання правової допомоги складається з: попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин - 1 год. (600,00 грн.); вивчення та правового аналізу матеріалів справи - 10 год. (4000,00 грн.); підготовки скарги на акт перевірки - 4 год. (2400,00 грн.); підготовки скарги до ДФС України - 3 год. (1800,00 грн.); участі адвоката на розгляді скарги в ДФС України м. Києва - 2 год. (2000,00 грн.); підготовки позовної заяви - 4 год. (2400,00 грн.). Сторонами обумовлено, що вартість однієї години витраченого часу адвокатом становить 400 грн. - 1000,00 грн.

Представник відповідача у додаткових поясненнях (а.с. 125-126, т.3) зазначив, що підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС України у Волинській області на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн. відсутні.

При цьому зазначає, що контролюючому органу незрозуміло на підставі чого встановлена така вартість години роботи адвоката, а з наданого позивачем розрахунку, вбачається, що ряд послуг, наданих позивачу не є доцільними, дублюють одна одну та не потребують спеціальних професійних навиків. Звертає увагу і на те, що представник позивача необґрунтовано стверджує, що вказана сума включає в себе підготовку та подання скарги до ДФС України, оскільки має місце судове оскарження відповідних рішень, що виключає можливість наступного адміністративного оскарження такого рішення.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, при цьому, на думку суду, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4800,00 грн., що становить вартість послуг із надання попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення, правового аналізу матеріалів справи та написання і подання до суду позовної заяви - 8 год. (1 год. - 600,00 грн.)

При цьому, суд зазначає, що витрати щодо вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовки скарги на акт перевірки, підготовки скарги до ДФС України, участь адвоката на розгляді скарги в ДФС України м. Києва в загальній сумі 8400,00 грн. включається до витрат пов`язаних з підготовкою позовної заяви. Крім цього, витрати в сумі 1800,00 грн. не підтверджені жодними доказами. Отже, решту витрат у сумі 10200,00 грн. повинен понести позивач.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15.03.2019 № , № , № , № та № ;

- рішення Головного управління ДФС у Волинській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.03.2019 № ;

- вимогу Головного управління ДФС України у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2019 №Ф-.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 9605,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 4800,00 грн. (чотири тисячі вісімсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Суддя Р.С. Денисюк

Повний текст рішення складено 23 серпня 2019 року.