Справа № 640/20714/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 серпня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Бєлової Л.В., Епель О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Державне підприємство «Селидіввугілля», про визнання протиправними дій, визнання протиправними та нечинними наказів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Відповідач, Міненерговугілля), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Міненерговугілля щодо видання наказів від 07.11.2018 року №557 та від 30.11.2018 року №609;

- визнати протиправними та нечинними накази Міненерговугілля від 07.11.2018 року №557 та від 30.11.2018 року №609;

- визнати протиправними дії Міненерговугілля щодо видання Наказу від 18.12.2018 року №646, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля»;

- визнати протиправним та нечинним Наказ Міненерговугілля від 18.12.2018 року №646, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Державне підприємство «Селидіввугілля» (далі - Третя особа, ДП «Селидіввугілля»).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 року задоволено заяву Позивача про забезпечення адміністративного позову та зупинено дію наказів Міненерговугілля від 07.11.2018 року №557 «Про реорганізацію Державного підприємства «Селидіввугілля» та від 30.11.2018 року №609 «Про внесення змін до наказу Міненерговугілля від 07.11.2018 року № 557» до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду адміністративної справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2018 року задоволено заяву Позивача про забезпечення адміністративного позову та зупинено дію наказу Міненерговугілля від 18.12.2018 року №646 і заборонено Міненерговугіллб вчиняти дії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду адміністративної справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2019 року закрито провадження у справі та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами суду від 13.12.2018 року та від 21.12.2018 року в межах адміністративної справи.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та призначити подальший розгляд справи у суді першої інстанції.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.07.2019 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 295 КАС України, а саме - пропущено п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, Апелянт копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху отримав 30.07.2018 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог даної ухвали Позивачем 12.08.2018 року направлено до суду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження судового рішення, яке обґрунтовано тим, що Апелянт взагалі не був обізнаний про існування конкретної справи та про дії свого представника.

Розглянувши подане клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Як було встановлено в ухвалі від 19.07.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, копію оскаржуваної ухвали суду отримано представником Позивача 07.02.2019 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою останнього на поданій ним до суду заяві про видачу копії судового рішення (т. 1 а.с. 171). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції було 22.02.2019 року. Проте апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 06.07.2019 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

При цьому судом враховується, що відповідно до ч. 7 ст. 251 КАС України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваного рішення було отримано представником Позивача ОСОБА_3 07.02.2019 року, який діяв на підставі довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №1887 та дійсної до 22.12.2019 року (т. 1 а. с. 144).

При цьому доводи Апелянта про необізнаність щодо існування адміністративної справи та дій свого представника як підставу поновлення строку апеляційного оскарження судом оцінюється критично з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 60 КАС України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

У силу приписів ч. 2 ст. 60 КАС України про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суду шляхом подання письмової заяви.

Положення ч. 5 ст. 60 КАС України визначають, що підстави і порядок припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від наданих йому повноважень визначаються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2. ст. 249 Цивільного кодексу України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Вищезазначене вказує на те, що за умови неповідомлення особою суду про скасування довіреності на представництво інтересів у суді, представник, у розумінні процесуального закону залишається уповноваженим на ведення справи в суді та здійснення від імені особи її процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається за матеріалів справи, станом на 07.02.2019 року від ОСОБА_1 до суду першої інстанції не надходило будь-яких заяв чи повідомлень про припинення повноважень ОСОБА_3 . За таких обставин та з урахуванням вищезазначених положень КАС України, суд приходить до висновку, що представник Позивача діяв в інтересах останнього та в межах наданих повноважень.

Крім того, твердження Апелянта про необізнаність щодо існування адміністративної справи спростовується змістом апеляційної скарги, в якій останній зазначає, що самостійно звернувся до ОСОБА_3 з питання підготування позовної заяви та був обізнаний про постановлені судом першої інстанції ухвали від 13.12.2018 року та 21.12.2018 року.

У контексті наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі №804/95/17.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження Апелянта про наявність достатніх правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Інших причин поновлення строку звернення до суду Позивачем не зазначено.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Державне підприємство «Селидіввугілля», про визнання протиправними дій, визнання протиправними та нечинними наказів - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

О.В. Епель