Справа № 540/1178/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1178/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Чорного А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та стягнення недоотрианого середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

10 червня 2019 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (відповідач, ГУ Нацполіції в Херсонській області), згідно якої позивач просив суд:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області () на мою користь середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум, що належали мені на день звільнення - 11.04.2018 року по день фактичного розрахунку - 24.04.2019 року у розмірі 149 396 (сто сорок дев`ять тисяч триста дев`яносто шість) грн. 94 коп.;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Херсонській області () в частині відмови в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період з 07.11.2015 по 24.04.2019 в сумі 2 164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн. 33 коп.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Херсонській області () нарахувати та виплатити мені компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 07.11.2015 по 24.04.2019 в сумі 2 164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн. 33 коп. з помісячним відображенням внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування та подати до відповідного територіального органу ПФУ скориговані дані до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області () на мою користь недоотриманий середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2 526 (дві тисячі п`ятсот двадцять шість) грн. 68 коп.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області () за рахунок бюджетних асигнувань на мою користь судовий збір в сумі 1 541 (тисяча п`ятсот сорок одна) грн. 88 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час звільнення позивача із Головного управління Національної поліції в Херсонській області, а саме 11.04.2018 року, відповідачем не було проведено повного розрахунку. Натомість у повному обсязі відповідач розрахувався з позивачем лише 24.04.2019 року, при цьому заборгованість яка підлягала сплаті при повному розрахунку, що була встановлена рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року №2140/1763/18, склала 11536,22 грн. Враховуючи, що відповідач здійснив розрахунок з позивачем із затримкою у 378 календарних днів, останній на підставі ст. 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який за розрахунком позивача за період з 11.04.2018 року по 24.04.2019 року складає 149 396,94 грн. Разом з тим, позивач посилаючись на приписи частин 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-III, пункту 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, вказує на протиправність відмови Головного управління у виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів, яка мала бути виплачена у зв`язку з порушенням відповідачем строків їх виплати на більш ніж один календарний місяць. Крім того, позивач стверджує, що під час винесення 30.05.2018 року Одеським апеляційним адміністративним судом постанови на його користь по справі №821/1046/17, під час обчислення його середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 89 416,90 грн., з вини відповідача до довідки від 29.06.2017 року № 349, за якою було розраховано середньоденне грошове забезпечення, не було включено доплату за службу у нічний час, що у свою чергу призвело до неправильного нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із чим, позивачу мало бути нараховано не 89 416,90 грн. середнього заробітку, а 91943,58 грн., що свідчить про наявну перед позивачем заборгованість по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка з урахуванням виплаченої суми складає 2 526,68 грн. Враховуючи наведені обставини, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що має бути задоволеним у повному обсязі.

Ухвалою від 13 червня 2019 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 11 липня 2019 року.

01 липня 2019 року до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не погоджується із позицією, викладеною у позовній заяві з огляду на наступні обставини. Посилаючись на п. 20 постанови Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», постанову Верховного Суду України від 27.04.2016 року по справі № 6-113цс16, відповідач переконаний в тому, що розрахунок позивача не може бути прийнятий судом для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівнику сум, присуджених позивачу рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року №2140/1763/18, оскільки в наданому до суду розрахунку, не враховані спірна сума, на яку позивач мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин. Крім того, відповідач не погоджується із вимогою, направленою на стягнення з нього на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 07.11.2015 р. по 24.04.2019 р., оскільки рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року, ухваленим у справі № 2140/1763/18, яким стягнуто на користь позивача грошове забезпечення, що не було виплачене позивачу при звільненні, набрало законної сили 13.03.2019 року, тому компенсація за порушення строків виплати грошового утримання підлягає стягненню саме з 13.03.2019 року, коли у відповідача виник обов`язок сплати до 24.04.2019 року (дата фактичної виплати суми боргу). Вимогу щодо зобов`язання Головного управління подати до відповідного територіального органу ПФУ скориговані дані до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи, відповідач вважає передчасною, а тому такою, що задоволенню не підлягає. Відповідач зауважує, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року, яка набрала законної сили, вже стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. На думку відповідача, сукупність наведених обставин, свідчить про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим, позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

02 липня 2019 року позивачем до суду подано клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 11 липня 2019 року, без його участі.

09 липня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач не погоджується із доводами відповідача, зазначеними у відзиві, з підстав викладених у позовній заяві.

Ухвалою від 11 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 липня 2019 року, проте розгляду справи не відбулось, так як головуючий суддя по справі перебував на лікарняному, у зв`язку із чим, розгляд справи призначено на 13 серпня 2019 року.

Ухвалою від 05 серпня 2019 року за клопотанням позивача вирішено проводити судове засідання, призначене на 13 серпня 2019 року, в режимі відеоконференції.

13 серпня 2019 року сторони в судове засідання з`явилися.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Наказом начальника ГУ Нацполіції в Херсонській області від 15.06.2017 року № 161 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та наказом від 19.06.2017 року № 154 о/с звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року у справі №821/1046/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, тим самим, визнано протиправним та скасовано: наказ ГУ Нацполіції в Херсонській області від 15.06.2017 року № 161 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції; наказ від 19.06.2017 року № 154 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції з посади начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 Нововоронцовського відділення поліції Бериславського відділу поліції ГУНП; поновлено позивача на вказаній посаді з 20.06.2017 року; стягнуто з ГУ Нацполіції в Херсонській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2017 року по 01.02.2018 року в розмірі 51852,39 грн.; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції та стягнення заробітної плати в межах стягнення за один місяць.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року змінено, абзац п`ятий резолютивної частини викладено в іншій редакції, зокрема стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 89416,90 грн.

На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 наказом ГУ Нацполіції в Херсонській області від 14.02.2018 року № 33 о/с позивача поновлено на займаній посаді.

11.04.2018 року позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до наказу ГУ Нацполіції в Херсонській області від 11.04.2018 року № 83 о/с.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року у справі №2140/1763/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, тим самим, визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Херсонській області в частині не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 19.06.2017 р. в сумі 1875,73 грн.; визнано протиправними дії ГУ Національної поліції в Херсонській області в частині не нарахування та не виплати доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. по 19.06.2017 р. в сумі 4912,81 грн. Стягнуто з ГУ Національної поліції в Херсонській на користь позивача: грошове забезпечення за час затримки виконання судового рішення у справі № 821/1046/17 від 01.02.2018 року за період з 02.02.2018 р. по 13.02.2018р. включно в сумі 4747,68 грн.; заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 19.06.2017 р. в сумі 1875,73 грн.; заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. по 19.06.2017 р. в сумі 4912,81 грн.

Всього стягнута наведеним рішенням заборгованість склала 11536,22 грн. Рішення набрало законної сили 13.03.2019 року.

Вказану заборгованість погашено відповідачем 24.04.2019 року.

Таким чином, фактичний розрахунок з позивачем по виплаті всіх належних йому в день звільнення сум проведено 24.04.2019 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія виписки банку АБ «Укргазбанк», та не заперечується сторонами.

Вважаючи наведені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх сум, належних йому в день звільнення - 11.04.2018 року по день фактичного розрахунку - 24.04.2019 року у розмірі 149 396,94 грн., суд зазначає наступне.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу Національної поліції України, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсація за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної сплати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умов, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому до даних правовідносин, необхідно застосовувати положення КЗпП України.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У постанові від 27.04.2016 року по справі № 6-113 цс16, Верховний Суд України зазначив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день-наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосує закон, що регулює подібні правовідносини, а за відсутності такого закону суд виходить із Конституційних принципів і загальних засад Права.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці « Про захист заробітної плати «№95», ратифікованої Україною 30.06.1991 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчисленні в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли не має такого законодавства, угод чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (Постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі № 21-389а13), суд дійшов висновку, про застосування до даних правовідносин норми Законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (далі - КЗпП України).

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи.

Про нараховані суми, що належать працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити суму, яка не є спірною.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведена позиція щодо застосування вказаних норм матеріального права викладена у постанові Верхового Суду України від 15.09.2015 року у справі № 21-1765а15.

В даній справі сам факт затримки виплати позивачу належної йому при звільненні суми 11536,22 грн., а також період затримки - з 11.04.2018 року по 24.04.2019 року, сторонами не заперечується. Спірним залишається питання визначення суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, яка підлягає стягненню на підставі ст. 117 КЗпП України.

Згідно витягу з наказу начальника ГУ Нацполіції в Херсонській області № 83 о/с, позивача звільнено зі служби у поліції з 11.04.2019 року.

Разом з тим, відповідно виписки з АБ «Укргазбанк» наявної у справі, позивачу було виплачено належне йому грошове забезпечення при звільненні 24.04.2019 року.

Отже, з моменту звільнення відповідачем було затримано позивачу виплату належних йому сум строком на 378 днів.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Так, відповідно до п. 2 вказаного Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Двома фактично відпрацьованими місяцями є: 15 днів у лютому 2018 року, 31 день у березні 2018 року та 11 днів у квітні 2018 року (всього 57 днів).

Згідно довідки про грошове забезпечення від 03.04.2019 року № 166 за період з лютого по квітень 2018 року, позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 19091,66 грн.

Враховуючи період затримки - з 11.04.2018 року по 24.04.2018 року, що складає 378 календарних днів, середньоденний розмір заробітної плати 334,94 грн. (19091,66/57), то загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням Порядку №100, повинна дорівнювати 126607,32 грн. (334,94х378).

Враховуючи те, що згідно наявної у справі довідки про грошове забезпечення від 03.04.2019 року, заробітна плата позивача перед звільненням за повний робочий місяць складала 10014,33 грн. (березень 2018 року) - а недоплачена сума складає 11536,22 грн., що становить понад 100% від заробітної плати, то суд вважає, що належна до стягнення з відповідача сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшенню не підлягає (постанова Верховного Суду України від 27.04.2016 року по справі № 6-113цс16).

Щодо стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 07.11.2015 р. по 24.04.2019 р. в сумі 2 164,33 грн. з помісячним відображенням внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування та подання до відповідного територіального органу ПФУ скоригованих даних до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи, суд зауважує на наступному.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі - Закон № 2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (статті 3 та 4 Закону №2050-III).

Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

В силу п. 7 вказаного Порядку, компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

При цьому, Верховний Суд України у своїй постанові від 18.11.2014 року (справа №21-518а14) дійшов висновку про те, що компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - Міністерством внутрішніх справ України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, з огляду на те, що позивачу затримано виплату належної йому при звільненні частини доходу в сумі 11536,22 грн. на строк більше одного місяця, суд вважає, що в такому випадку відповідач має сплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до п. 4 порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Також, суд зазначає, що компенсація за порушення строків виплати грошового утримання підлягає стягненню з 13.03.2019 року (дати набрання рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року по справі № 2140/1763/18 законної сили), коли у відповідача виник обов`язок виконання, тобто сплати) до 24.04.2019 року (дата фактичної виплати позивачу суми боргу за період з 07.11.2015 року по 19.06.2017 року).

Суд не враховує доводи позивача, що компенсація йому повинна бути виплачена з 07.11.2015 року, оскільки обов`язок по сплаті боргу у відповідача виник саме з 13.03.2019 року.

Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, зробленого позивачем, який судом перевірено та з яким суд погоджується, загальна сума заборгованості суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 2164,33 грн.

В той же час, суд вважає передчасними вимоги, спрямовані на зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію з помісячним відображенням внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування та подання до відповідного територіального органу ПФУ скоригованих даних до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи, та такими що не відповідають вимогам приписів 2, 5 КАС України, так як адміністративне судочинство спрямоване на захист та поновлення вже порушених прав та інтересів позивача, проте наведені вимоги позовної заяви направлені на захист ще не порушених прав та інтересів, у зв`язку із чим, задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення на користь позивача недоотриманого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року у справі № 821/1046/17, зокрема, стягнуто з ГУ Нацполіції в Херсонській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2017 року по 01.02.2018 року в розмірі 51852,39 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року змінено, абзац п`ятий резолютивної частини викладено в іншій редакції, зокрема стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 89416,90 грн.

Отже, право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлено в межах справи № 821/1046/17, рішення в якій набрало законної сили. Крім того, цим же рішенням установлений розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який відповідач був зобов`язаний виплатити позивачу.

Позивач в межах даної справи фактично не погоджується з розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу (89416,90 грн.), присудженого йому постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року в справі № 821/1046/17, оскільки вважає, що при розрахунку розміру цієї виплати не було враховано суму доплати служби у нічний час, яка стягнута на користь позивача рішенням суду від 12.11.2018 року в справі № 2140/1763/18 та мала бути включена до його грошового забезпечення. Відтак, на думку позивача на його користь мало бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 91943,58 грн., тому він враховуючи вже стягнуту суму - 89416,90 грн., просить стягнути на його користь несплачений залишок 2526,68 грн.

Враховуючи те, що на користь позивача вже стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2017 року по 01.02.2018 року, розраховано та визначено розмір цієї виплати рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 року в справі №821/1046/17, яке набрало законної сили, позовна вимога щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період, задоволенню не підлягає.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача: середнього заробітку за час затримки виплати сум, належних позивачу на день звільнення в сумі 126607,32 грн; компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 03.03.2019 р. по 24.04.2019 р. в сумі 2164,33 грн.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що більша частина позовних вимог є обґрунтованими та підставними, суд вважає, що позивачу має бути відшкодовано всю суму понесених ним судових витрат.

В судовому засіданні 14 серпня 2019 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (, 73003, м. Херсон, вул. Лютеранська, 4) задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум, що належали ОСОБА_1 на день звільнення - 11 квітня 2018 року по день фактичного розрахунку - 24 квітня 2019 року у розмірі 126607 (сто двадцять шість тисяч шістсот сім) грн. 32 коп.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Херсонській області в частині відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням терміну виплати грошового забезпечення за період з 13 березня 2019 року по 24 квітня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням терміну виплати грошового забезпечення за період з 13 березня 2019 року по 24 квітня 2019 року в розмірі 2164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн. 33 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1540 (тисяча п`ятсот сорок) грн. 89 коп., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 серпня 2019 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 106030000