Справа № 140/1961/19
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1961/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 17.05.2018 року внаслідок травми, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.01.2019 року № 2, зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 17.05.2018 року, з урахуванням проведених виплат по 3 групі інвалідності та факту подання усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 09.05.2014 року по 22.05.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції. 22.05.2014 року, під час виконання обов`язків військової служби, в ході антитерористичної операції в районі населеного пункту Волноваха Донецької області під час нападу на блокпост незаконними збройними формуваннями отримав численні вогнепальні відламкові поранення м`яких тканин спини, сідниць, задньої поверхні лівого стегна в середній третині та згодом був демобілізований по стану здоров`я. 05.03.2015 року позивачу встановлено 5% втрати професійної працездатності, а 13.10.2016 року 3 групу інвалідності. У зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності позивачу була виплачена компенсація в розмірі 217 500,00 грн. 17.05.2018 року ОСОБА_1 була встановлена 2 група інвалідності, внаслідок чого він звернувся до відповідача з заявою та підтверджуючими документами про виплату компенсації відповідно до чинного законодавства по 2 групі інвалідності з врахуванням виплаченої суми по 3 групі інвалідності. Однак, позивачу відмовили у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. У свою чергу ОСОБА_1 вважає, що ним не було пропущено дворічний термін, оскільки від дати первинного встановлення 3 групи інвалідності (13.10.2016 року) до встановлення 2 групи інвалідності (17.05.2018 року) не пройшло два календарних роки. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача не визнає позов повністю, оскільки ступінь втрати професійної працездатності у відсотках позивачу було встановлено 05.03.2015 року, у свою чергу 2 групу інвалідності ОСОБА_1 отримав 17.05.2018 року, тобто більше двох років з часу встановлення ступеню втрати працездатності. Таким чином вважає, що позивачем не доведені факти неправомірності рішення відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того зазначає, що зобов`язання Міністерство оборони України призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити повністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 своїм правом подати пояснення щодо позовної заяви та відзиву на позовну заяву не скористався.

Від учасників справи інших заяв по суті справи та клопотань про розгляд справи в судовому засіданні не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 09.05.2014 року по 22.05.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (Донецькій та Луганській областях), що підтверджується довідкою від 22.10.2014 року №7586 (а.с.7).

22.05.2014 року позивач під час виконання обов`язків військової служби в ході антитерористичної операції в районі населеного пункту Волноваха Донецької області під час нападу на блокпост незаконними збройними формуваннями одержав чисельні вогнепальні відламкові поранення м`яких тканин спини, сідниць, задньої поверхні лівого стегна в середній третині. Дана обставина підтверджується довідкою від 18.08.2014 року №3192 (а.с.8).

05.03.2015 року ОСОБА_1 встановлено 5% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0001624 (а.с.11).

Як вбачається з витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №4956 від 23.12.2015 року поранення колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1980 р.н.: «Численні вогнепальні відламкові поранення м`яких тканин спини, сідниць, задньої поверхні лівого стегна в середній третині» - поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.9).

Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2647 від 06.10.2017 року встановлено, що травма колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1980 р.н.: «Відділені наслідки множинного осколкового поранення, контузії головного мозку (22.05.2014 року) у вигляді після травматичної енцефалопатії з явищами венозного застою, арахноїдальною кистою скроневої долі зліва, вестибулопатією, помірною вазовегетативною дисфункцією, вираженим астенічним розладом. Сечокам`яна хвороба, конкременти обох нирок» - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.10).

13.10.2016 року позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з пораненням пов`язаним із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлено на строк до 01.11.2017 року. Дату чергового переогляду призначено на 13.10.2017 року. Дані обставини підтверджуються довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №386644 (а.с.12).

30.10.2017 року при повторному огляді ОСОБА_1 3 групу інвалідності позивачу встановлено до 01.11.2019 року (а.с.13).

17.05.2018 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлено на строк до 01.06.2019 року (а.с.14).

10.05.2019 року при повторному огляді 2 групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено до 10.05.2021 року (а.с.15).

У зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Міністерства оборони України про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.

Однак, як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.01.2019 року №2, позивачу відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги, оскільки 2 групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності (а.с.17).

Вважаючи дану відмову протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІІ (далі - Закон України №2232-ХІІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до статті 41 Закону України №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з статтею 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

Положеннями пункту дев`ятого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, (далі-військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно з пунктом 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Відповідно до пункту 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Пунктом 15 Порядку №975 закріплено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 16-3 Закону №2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.

Матеріалами справи підтверджено, що за наслідками первинного огляду 3 групу інвалідності позивачу встановлено з 13.10.2016 року (а.с.12), в той час, як за наслідками повторного огляду 2 групу інвалідності встановлено з 17.05.2018 року (а.с.14).

Згідно витягу з протоколу від 18.01.2019 року №2 єдиною підставою для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги стало те, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності (а.с.17).

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що 05.03.2015 року мало місце первинне встановлення позивачу саме ступеня втрати працездатності (5%), тоді як первинне встановлення 3 групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, відбулося 13.10.2016 року, що вбачається із довідки серії 12ААА №386644 із зазначенням у ній «огляд інваліда - первинний» (а.с.12). Відтак, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, а її виплата має проводитися з урахуванням раніше виплаченої суми, оскільки з дати первинного встановлення позивачу 3 групи інвалідності (13.10.2016 року) і до повторного огляду та встановлення 2 групи інвалідності (17.05.2018 року) не минуло двох років.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що комісія Міністерства оборони України, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч зазначеним положенням, відповідачем не доведено, що він діяв на підставі та у спосіб визначений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як особі з інвалідністю 2 групи з 17 травня 2018 року внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 січня 2019 року №2.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 17 травня 2018 року, з урахуванням проведених виплат по 3 групі інвалідності, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко