Справа № 440/2780/19
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2780/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Вязун К.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Новоселецької І.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки). Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання незаконними дій по нарахуванню в автоматичному режимі заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску, визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.11.2018 №Ф-4463-50 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у періоді з 2017 року по 2019 рік перебував у трудових відносинах з МБО «Агробуд», Державною вищою школою спортивної майстерності, Адвокатським об`єднанням «Саєнко Харенко» та Адвокатським об`єднанням «Назар Кульчицький та партнери» та на даний час є адвокатом останнього. З 25.11.2011 року позивач має свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю. З 03 липня 2012 року позивач зареєстрований та перебуває на обліку як самозайнята особа. Головним управлінням ДФС у Полтавській області у відношенні позивача було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.11.2018 року № Ф-4463-50 в розмірі 15819,54 грн., з якою позивач не погоджується, посилаючись на те, що він отримує дохід виключно у вигляді заробітної плати перебуваючи у трудових відносинах з Адвокатським об`єднанням «Назар Кульчицький та партнери», із якої в повному обсязі утримуються всі види податків і зборів. Водночас, позивач зазначив, що як самозайнята особа - адвокат позивач не працює та доходів від професійної діяльності не отримує, тому нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнятій особі є подвійним оподаткуванням одного доходу. Крім того, позивач посилався на несвоєчасне нарахування єдиного внеску контролюючим органом та непроведення ним перевірки.

Ухвалою суду від 01.08.2019 року відкрито спрощене провадження по даній справі та поновлено позивачу строк звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.08.2019 забезпечено позов ОСОБА_1 та зупинено стягнення за оскарженою вимогою.

Ухвалою суду від 14.08.2019 заперечення Головного управління ДФС у Полтавській області проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження залишено без задоволення.

22.08.2019 року судом отримано відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. У разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Отже, а розумінні Закону України № 2464-VІ фізичні особи-підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, розглядаються як окремі платники єдиного внеску.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи позовних вимог, просив суд їх задовольнити у повному обсязі з огляду на безпідставність оскаржуваної вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про задоволення та обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 25.11.2011 року має свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, з 03 липня 2012 року зареєстрований та перебуває на обліку як самозайнята особа. У періоді з 2017 року по 2019 рік перебував у трудових відносинах з МБО «Агробуд», Державною вищою школою спортивної майстерності, Адвокатським об`єднанням «Саєнко Харенко» та Адвокатським об`єднанням «Назар Кульчицький та партнери» та на даний час є адвокатом останнього.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області у відношенні позивача було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.11.2018 року № Ф-4463-50 в розмірі 15819,54 грн. за 2017, 2018 та І квартал 2019 року.

Позивач не погодився із зазначеною вимогою та звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ, згідно частин 2 та 3 статті 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності як самозайнята особа та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 820/6324/17 (адміністративне провадження № К/9901/51065/18, № К /9901/50934/18).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно положень статті 13 вказаного вище Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 2017 року по 2019 рік перебував у трудових відносинах з МБО «Агробуд», Державною вищою школою спортивної майстерності, Адвокатським об`єднанням «Саєнко Харенко» та Адвокатським об`єднанням «Назар Кульчицький та партнери» та на даний час є адвокатом останнього.

Таким чином, позивач з 09.02.2018 надає правову допомогу в рамках трудових відносин з Адвокатським об`єднанням «Назар Кульчицький та партнери», перебуваючи на посаді адвоката (протягом 2017-2018 років у інших суб`єктів господарювання) та не провадить незалежну професійну діяльність як самозайнята особа.

Наданою позивачем до суду копією виписки з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (застрахована особа ОСОБА_1 ) за формою ОК-7 підтверджено той факт, що єдиний внесок за застраховану особу (позивача) протягом 2017, 2018, І кварталу 2019 сплачено страхувальниками - його роботодавцями.

При цьому, представником відповідача до суду не надано будь - яких пояснень або належних та допустимих доказів того, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність поза межами Адвокатського об`єднання «Назар Кульчицький та партнери», як самозайнята особа та отримує дохід від такої діяльності.

Враховуючи те, що позивач як самозайнята особа (адвокат) поза межами трудової діяльності з адвокатським об`єднанням не працює, та, відповідно, доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, визначена в оскаржуваній вимозі ГУ ДФС у Полтавській області від 26 листопада 2018 року №Ф-4463-50 сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 15 819, 54 грн. фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.

Водночас, положеннями ПК України та положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" чітко не врегульовано особливості сплати єдиного соціального внеску найманим працівником в межах незалежної професійної діяльності, норми вказаних правових актів припускають неоднозначне трактування прав та обов`язків платників податків, а, відтак, має бути застосована презумпція правомірності рішень платника податків, як це передбачено підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, свідчить, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та №37943/06).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності оскарженої вимоги.

Суд також погоджується із твердження позивача про те, що оскаржувана у даній справі вимога направлена відповідачем із порушенням строків, адже мала б бути надіслана протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Разом з тим, несвоєчасне направлення контролюючим органом податкової вимоги на адресу платника не є підставою для звільнення від обов`язку сплачувати відповідні зобов`язання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.12.2018 року по справі №804/1687/15.

Стосовно посилання позивача на непроведення відповідачем перевірки для визначення суми єдиного внеску суд зазначає, що положеннями Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 04.05.2018 передбачено, що підставою для винесення вимоги можуть бути як акт документальної перевірки, так і факт наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску на кінець календарного місяця (розділ VI, пункт 3).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов належить задовольнити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень статті 139 КАС України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до судових витрат належать, зокрема, витрати, пов`язані із прибуттям до суду. За приписами частини 1 статті 135 Кодексу витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони.

Позивачем надано належні докази понесення витрат, пов`язаних із прибуттям до суду (квиток № 001317, витяг з реєстру платників єдиного податку щодо перевізника), відтак, зазначені витрати у розмірі 230 гривень підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області.

Керуючись статтями 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, ) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Полтавській області по нарахуванню в автоматичному режимі заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску ОСОБА_1 за 2017 рік, 2018 рік, І квартал 2019 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 26.11.2018 №Ф-4463-50.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2113,10 грн (дві тисячі сто тринадцять гривень десять копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з прибуттям до суду в розмірі 230 грн (двісті тридцять гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27 серпня 2019 року.

Суддя К.І. Клочко