Справа № 520/9022/18
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2019 року

Київ

справа №520/9022/18

адміністративне провадження №К/9901/19005/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

за участі:

секретаря судового засідання - Хлуд Т.Ю.,

представника відповідача - Борисової Т.М.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Харківської митниці ДФС

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року (суддя Старосєльцева О.В.)

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року (головуючий суддя Любчич Л.В., судді: Присяжнюк О.В., Спаскін О.А.)

у справі за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, стягнення надмірно сплачених коштів,

В С Т А Н О В И В:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

У 2018 році ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду із позовом до Харківської митниці ДФС (далі також - відповідач/Митниця), в якому просив: - визнати незаконним та скасувати рішення Харківської митниці ДФС від 17 вересня 2018 року №UА807000/2018/000825/2 про коригування митної вартості товарів; - визнати незаконною та скасувати картку відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Харківської митниці ДФС №UА807190/2018/00416; - стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачені позивачем кошти в сумі 73200,00 (сімдесят три тисячі двісті) гривень 00 копійок за проведення митного оформлення товару внаслідок прийняття Харківською митницею ДФС рішення від 17 вересня 2018 року №UА807000/2018/000825/2 про коригування митної вартості товарів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Митницею при проведенні контролю за правильністю визначення митної вартості автомобіля, витребування додаткових документів та подальшого коригування митної вартості було порушено вимоги статей 53, 54, 55, 57, 58 Митного кодексу України. Окрім того, позивач стверджував, що при здійсненні митного оформлення товару ним було надано до органу доходів і зборів всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, натомість митним органом необґрунтовано відмовлено у визнанні задекларованої митної вартості товару.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Харківської митниці ДФС від 17 вересня 2018 року №UА807000/2018/000825/2 про коригування митної вартості товарів. Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Харківської митниці ДФС №UА807190/2018/00416. В решті вимог позов залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суди дійшли висновку, що відмова Митниці у митному оформленні товару та подальше коригування його вартості є необґрунтованими.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін. Вказує, що судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не допущено порушень норм матеріального та процесуального права.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач подав до митного оформлення придбаний у компанії «USA Intercargo LLC» транспортний засіб - Mercedes-Benz (модель GLS 450, календарний рік випуску - 2017, модельний рік випуску - 2018).

З цією метою платник через декларанта ТОВ «Компас Логістік» склав митну декларацію від 6 вересня 2018 року №UA807190/2018/017191, у якій митна вартість товару визначена за другорядним - резервним методом визначення митної вартості товарів у розмірі 38918,00 доларів США (1105728,45 грн.), у тому числі вартість транспортування 400 доларів США.

Одночасно з декларацією до митниці були подані: рахунок-фактура (інвойс) від 2 квітня 2018 року №UA-041707 на суму 19325,00 доларів США, коносамент від 23 травня 2018 року HLCUDSCGR9-4, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27 жовтня 2017 року №128910965, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 20 липня 2018 року №UA500650/2018/1668, висновок про вартісні характеристики товару, складений експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України від 31 серпня 2018 року №18486 про вартість автомобіля Mercedes-Benz модель GLS 450 з VIN кодом НОМЕР_1 на рівні 38518,27 доларів США (1057670,11 грн.), договір про надання послуг митного брокера від 3 липня 2018 року №1935, квитанції про сплату митних платежів від 3 липня 2018 року, 7 липня 2018 року, 5 липня 2018 року.

У зв`язку із виявленими розбіжностями щодо пошкоджень авто, зафіксованих у акті огляду та висновку експерта, Митницею застосовано процедуру консультації щодо рівня митної вартості товару та зобов`язано позивача надати такі документи: копію митної декларації країни відправлення; пояснення щодо розбіжностей пошкодження транспортного засобу; виписку з бухгалтерської документації; рахунок транспортних витрат, рахунок з аукціона, рахунки збору за аукціон.

Витребуваних документів платником надано не було.

17 вересня 2018 року Митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2018/000825/2 (за митною декларацією №UA807190/2018/017191), яким застосовано другорядний - резервний метод визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та з посиланням на інформацію сайту мережі Інтернет http://autoAsta.com визначено митну вартість транспортного засобу - Mercedes-Benz (модель GLS 450) на рівні - 47660,00 доларів США.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугували висновки суб`єкта владних повноважень про наявність розбіжностей в пошкодженнях транспортного засобу, зафіксованих у акті огляду та встановлених висновком експерта; відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (не враховані транспортні витрати за доставку товару від порту призначення до кордону України); ненадання декларантом обов`язкового транспортного документа (коносаменту).

У подальшому на виконання рішення про коригування митної вартості від 17 вересня 2018 року №UA807000/2018/000825/2 (за митною декларацією №UA807190/2018/017191) відповідачем було прийнято рішення у формі картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 807190/2018/00416.

3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3.1. Доводи відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)

Свої вимоги скаржник обґрунтовує неповним з`ясуванням судами попередніх інстанцій обставин справи. Вказує на те, що надані позивачем документи для проведення митного оформлення не підтверджують заявлену митну вартість товару за резервним методом, а тому відповідачем було досліджено інформацію з мережі Інтернет (http://autoAsta.com) щодо вартості товару (47600,00 дол. США) за VIN кодом НОМЕР_1 , номер лота 22088291, яка судами безпідставно не прийнята до уваги в якості доказу. Крім того, відповідач зазначає про відсутність спору у даній справі, оскільки, самостійно обравши резервний метод за декларацією від 24 вересня 2018 року №UA807190/2018/018355 та сплативши митні платежі, позивач фактично погодився із митною вартістю товару та правом на випуск у вільний обіг товарів у разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів не скористався.

3.2. Доводи позивача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)

У відзиві на касаційну скаргу позивач вказує на те, що твердження податкового органу щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права у зв`язку із неврахуванням поданих ним доказів щодо наявної в мережі Інтернет є безпідставним та суперечить частині другій статті 67 Митного кодексу України, оскільки замість раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостей, у якості джерела інформації стосовно визначення за резервним методом митної вартості товару відповідач обрав сайт мережі Інтернет. При цьому на виконання вимог суду першої інстанції щодо надання оригіналу електронного доказу щодо фінальної ставки продажу автомобіля відповідач лише повідомив про те, що дана інформація наразі на інформаційному сайті відсутня і надав до суду інформацію із іншого сайту мережі Інтернет http://autoauctions.io, не обґрунтувавши його зв`язок із оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товару. Щодо доводів скаржника про відсутність спору у даній справі позивач вказує на їх необґрунтованість, оскільки право на оскарження рішення, дій чи бездіяльності органу доходів і зборів України передбачено нормами Митного кодексу України, а зміст декларації від 24 вересня 2018 року №UA807190/2018/018355 за своєю природою не містить інформації щодо обставин в частині законності оскаржуваного у цій справі рішення про коригування митної вартості товарів, що прияйте 17 вересня 2018року, тобто на тиждень раніше ніж згадана декларація.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 248 Митного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Суд звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до положень частини першої статті 58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з частиною другою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 Митного кодексу України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту приписів розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обгрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

У справі, що переглядається, суди встановили, що на стадії реалізації управлінської функції з самостійного визначення митної вартості товару орган доходів і зборів не забезпечив виконання вимог частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини першої статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

При цьому за правилами частини другої вказаної статті митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Однак Митницею не доведено, що визначення вартості товару здійснено на підставі раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях, як того вимагає стаття 64 Митного кодексу України.

Водночас, визначаючи митну вартість товару, контролюючим органом як джерело інформації була використана інформація з сайту мережі Інтернет (http://autoastat.com (за VIN кодом НОМЕР_1 оцінюваного транспортного засобу, номер лота 22088291), відповідно до якої фінальна ставка встановлена у розмірі 46200 доларів США, статус продано. При цьому на підтвердження обґрунтованості вказаного рішення суб`єктом владних повноважень допустимих доказів, зокрема належної документальної фіксації цієї інформації, не надано.

Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що у межах даної справи митна вартість, визначена суб`єктом владних повноважень, не може бути визнана обґрунтованою та доведеною.

Слід вказати і про те, що органом доходів і зборів не наведено підстав щодо неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів у їх послідовності.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.

Крім того, за правилами пунктів 2, 4 частини третьої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів.

Враховуючи наведену вище норму закону, Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги щодо відсутності спору у даній справі, оскільки положеннями статті 52 Митного кодексу України передбачено право, а не обов`язок декларанта на випуск у вільний обіг товарів за умови сплати митних платежів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. При цьому позивач скористався законодавчо встановленим правом судового оскарження.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд звертає увагу на таке.

Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими.

Отже, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому в задоволенні касаційної скарги Харківської митниці ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 3, 344, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Харківської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі №520/9022/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх