Справа № 809/1105/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2019 року

Київ

справа №809/1105/16

адміністративне провадження №К/9901/41469/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Калуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у складі судді Микитин Н.М., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року у складі суддів Улицького В.З., Довгої О.І., Запотічного І.І., у справі №809/1105/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Калуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В :

29 серпня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець, платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Калуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 08 лютого 2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 14162,37 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 9441,58 грн та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 4720,79 грн, №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 9450,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 6300,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3150,00 грн, рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску № /1 від 28 квітня 2016 року, згідно якого до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 12796,01 грн за донараховану згідно акту перевірки суму 65606,55 грн основного платежу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визнання протиправною та скасування вимоги податкового органу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 08 лютого 2016 року зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 132005,76 грн, в тому числі основного платежу в сумі 65606,55 грн та пені в сумі 66399,21 грн. з мотивів безпідставності їх прийняття.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року, частково задоволений позов Підприємця, визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення податкового органу від 08 лютого 2016 року №, скасоване податкове повідомлення-рішення податкового органу від 08 лютого 2016 року № в частині грошового зобов`язання за штрафними санкціями в сумі 3150,00 грн, визнано протиправним та скасоване рішення податкового органу від 28 квітня 2016 року №/1, скасовано вимогу податкового органу № Ф- від 08 лютого 2016 року, відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

10 квітня 2017 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Підприємця відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи, шляхом відтворення частини акта перевірки та нормативно-правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм покладених в основу прийняття спірних рішень.

17 травня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу, після усунення недоліків наведених в ухвалі цього суду від 13 квітня 2017 року та витребувано справу з Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Відзив або заперечення Підприємця на касаційну скаргу податкового органу до суду не подавались, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

15 червня 2017 року справа №809/1105/16 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

20 березня 2018 року справа №809/1105/16 разом із матеріалами касаційної скарги №К/9901/41469/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що податковим органом проведено планову документальну виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року, про що складено акт перевірки від 25 грудня 2015 року № 1162/171/ (далі акт перевірки).

Висновками акта встановлено ряд порушень позивачем податкового законодавства, в тому числі порушення вимог пунктів 138.1,138.4 статті 138, пунктів 177.1,177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 10911,58 грн, пункту 167.2 статті 167, пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України занижено податок з доходів фізичних осіб від продажу об`єкті рухомого майна в сумі 6300,00 грн, та ч.4 ст.4, ч.2 і ч.5 ст.7, ч.6 ст.8, п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" занижено розмір єдиного внеску із суми донарахованого чистого оподатковуваного доходу за 2011-2014 рр. в сумі 65606,55 грн, в тому числі за 2011 рік - 18294,53 грн; 2012 рік - 25539,89 грн; 2013 рік - 18743,58 грн; 2014 рік - 3028,55 грн.

Керівником податкового органу 08 лютого 2016 року згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, на підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, згідно якого Підприємцю збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 14162,37 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 9441,58 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 4720,79 грн.

Прийнятим 08 лютого 2016 року податковим повідомленням-рішенням № позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 9450,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 6300,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 3150,00 грн.

Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 28 квітня 2016 року до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 19031,36 грн за донарахування згідно акту перевірки 65606,55 грн основного платежу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

08 лютого 2016 року керівником податкового органу прийнята та виставлена позивачу вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 132005,76 грн, в тому числі основного платежу в сумі 65606,55 грн та пені в сумі 66399,21 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 14162,37 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 9441,58 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 4720,79 грн, судами попередніх інстанцій встановлено, що в основу збільшення грошового зобов`язання відповідачем покладено те, що позивачем до складу витрат неправомірно віднесено дизельне паливо в кількості 4106,4 л., згідно акту списання №БДЛ 15-10 від 15 жовтня 2013 року на суму 31376,07 грн, оскільки дата в дорожньому листі та дата в акті списання відрізняються, а саме, в дорожньому листі № 269193 водій при написанні дати допустився помилки та вказав 2014 рік.

Оцінюючи спір у цій частині судами попередніх інстанцій встановлено, що з урахуванням актів наданих послуг, міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) та актів списання дизпалива, що повністю підтверджують використання паливо-мастильні матеріали (дизпаливо) в кількості 4106,4 л на загальну суму 31376,07 грн на роботу автомобіля VOLVO д.н. НОМЕР_1 саме в 2013 році. Результати дослідження дорожніх листів №№269192, 269194, які відповідно до порядкових номерів складені перед та після спірного дорожнього листа, вказують на те, що вони датовані 2013 роком.

Результати дослідження зумовлюють висновок про те, що відповідачем протиправно збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 9441,58 гривень та безпідставно накладено на даного платника податків штраф у розмірі 4720,79 гривень.

Щодо податкового повідомлення-рішення податкового органу № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 9450,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 6300,00) грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 3150,00 грн, суди попередніх інстанцій встановили, що згідно інформації сервісного центру 2642 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області протягом 2014 року позивача знято з обліку та відчужено наступні транспортні засоби на загальну суму 126000,00 грн.

За висновком судів попередніх інстанцій дохід, отриманий фізичною особою-підприємцем від продажу власного рухомого майна, підлягає оподаткуванню за нормами, визначеними статтею 173 Податкового кодексу України.

Позивач погодився з висновками акта перевірки про те, що ним до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік не подано додаток 2 «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого(рухомого) майна та/або в результаті прийняття у спадщину чи дарунок майна» та не включено до доходу від продажу рухомого майна (вантажних автомобілів) на загальну суму 126 000 грн, що обумовлює правомірність донарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 6300 грн (126000 х 5/100).

Стосовно нарахування штрафних санкцій у розмірі 50% в сумі 3150,00 грн відповідачем не доведено правомірності їх нарахування, оскільки в обґрунтування застосування такої санкції представник відповідача посилався на повторність вчинення аналогічного порушення позивачем, яке було встановлено у акті перевірки від 18 березня 2013 року № 465/17-2/25113737.

Судом першої інстанції встановлено та під час апеляційного провадження підтверджено, що податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акта перевірки від 18 березня 2013 року № 465/17-2/25113737 скасовані постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року № 809/3677/13-а, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року.

Оцінюючи спірні правовідносини судами попередніх інстанцій здійснений системний аналіз положень пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України, висновуючись на якому дійшли до висновку, що дохід платника податку від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна протягом звітного періоду оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 цього Кодексу. Дохід від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна (крім легкових автомобілів, мотоциклів та мопедів) визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче оціночної вартості цього об`єкта, визначеної згідно із законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акта перевірки від 18 березня 2013 року № 465/17-2/25113737 скасовані постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року № 809/3677/13-а, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року.

За приписами пункту 60.5 статті 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відтак, правомірність застосування донарахування податку на доходи фізичних осіб до позивача за наявності встановлених обставин, які не потребують доказування, у розмірі 6 300,00 гривень підтверджується, відповідно податкове повідомлення-рішення податкового органу від 08 лютого 2016 року № підлягає скасуванню в частині грошового зобов`язання за штрафними санкціями в сумі 3150,00 грн.

Аналізуючи положення частини другої статті 6, пункти 4 та 5 частини першої статті 4, пункт 2 частини 1 статті 7, частину одинадцятого статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що єдиний внесок для платників, зазначених у цьому Законі, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Також встановлено, що податковим органом питання достовірності відображення у звітності позивача сум доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, що підлягали обкладенню податком на доходи фізичних осіб, за 2011 - 2012 роки під час проведення перевірки у 2015 році не перевірялось, а відповідні дані були взяті з акту перевірки від 18 березня 2013 року, на основі якого 29 березня 2013 року прийняті податкові повідомлення-рішення податковим органом № 000084172, №000088172, № 000090172, які скасовано в судовому порядку, постановою Івано-Франківського адміністративного суду по справі №809/3677/13-а від 31 березня 2016 року, яка Львівським апеляційним адміністративним судом ухвалою від 28 січня 2016 року по справі № 876/4921/14 залишена без змін.

Висновуючись на аналізі положень підпункту 60.1.4 пункту 60.1, пункту 60.5 статті 60, пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, суди дійшли висновку про наявність підстав вважати податкові повідомлення - рішення від 29 березня 2013 року відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відтак, суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про безпідставне використання відповідачем даних акту перевірки від 18 березня 2013 року при визначенні об`єкту оподаткування єдиного внеску у 2011 та 2012 роках, що зумовило підстави для скасування рішення та вимоги про сплату боргу.

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентом позивача, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Калуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року у справі №809/1105/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду