Справа № 414/1961/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року справа №414/1961/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги інспектора сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Гетьманцова Максима Юрійовича, Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року у справі № 414/1961/19 (головуючий суддя І інстанції - Безкровний І.Г.), складене у повному обсязі 02 серпня 2019 року у м. Кремінна Луганської області за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Гетьманцова Максима Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області із адміністративний позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Гетьманцова Максима Юрійовича з позовом про:

- скасування постанови відповідача від 04 липня 2019 року серія ДПО18 № 092423 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 2-6).

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено. Скасовано постанову серії ДПО18 № 092423,винесену 04 липня 2019 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенантом поліції Гетьманцовим Максимом Юрійовичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. (а.с.39-46).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, інспектор сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Гетьманцов Максим Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Кремінського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року у справі № 414/1961/19 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що в самій спірній постанові позивачем власноруч зазначено, що на момент перевірки його документів поліцейським в нього вони були відсутні, відтак, спірна постанова прийнята правомірно.

При цьому, зазначено, що стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено, що саме за послуги по даній справі позивачем сплачено адвокатську винагороду. При цьому, в квитанції про оплату послуг щодо надання правової допомоги , датованій 07 травня 2019 року є посилання на договір від 07.05.2019 року, в той час як правопорушення мале місце 4 липня 2019 року,а спірна постанова прийнята 07 липня 2019 року (а.с. 51-56).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Кремінського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року у справі № 414/1961/19 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що стягуючи кошти з управління на надання правничої допомоги , судом першої інстанції не досліджені всі докази, оскільки сума стягнення не є співмірною за наданими послугами.

При цьому, сплата цих послуг відбулась до прийняття спірної по постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с. 57-61).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 04 липня 2019 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенантом поліції Гетьманцовим Максимом Юрійовичем, який є уповноваженою посадовою особою органу внутрішніх справ, на виконання своїх владних повноважень винесена постанова ДПО18 № 092423 по справі про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 425,00 грн. (а.с. 14)

Як вбачається зі спірної постанови 04 липня 2019 року в о 19:30 год. позивач, керуючи транспортним засобом - трактором Т-40 номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Садовій у с. Попівка Кремінського району Луганської області, не маючи при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, порушив вимоги п. 2.1 б Правил дорожнього руху України.

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем інкримінованого останньому адміністративного правопорушення .

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

За приписами п.2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі по тексту - ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Пунктом 2.1 "б" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Як встановлено частиною 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, що слугувало підставою для зупинення позивача та вимоги поліцейського про надання позивачем документів - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ,відповідачем не доведено було чи не було позивачем вчинено або намір вчинення порушення Правил дорожнього руху при зупиненні позивача.

В суді не встановлено, що відносно позивача виносились постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем на підтвердження вчинення позивачем Правил дорожнього руху та проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення , крім спірної постанови, інших доказів не надано ,відеозаписом також не зафіксовано зазначених фактів, що не спростовується апелянтами, оскільки, відеозапис з нагрудної камери поліцейського не здійснювався.

Враховуючи викладене, відповідачем не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, у зв`язку з чим вимога поліцейського про надання документів (посвідчення водія та свідоцтва про реєстрації транспортного засобу) не може вважатися правомірною.

Твердження відповідача про те, що позивачем не заперечувався факт вчинення порушення п.2.1б ПДР на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, спростовується змістом позовної заяви, та не звільняє відповідача від обов`язку доведення вчинення позивачем вказаного правопорушення як передумови для витребування документів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП, а отже, оскаржувана постанова серії ДПО18 № 092423 від 04.07.2019 року підлягає скасуванню.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.03.2019 по справі № 686/11314/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми ст.293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

У свою чергу, в силу п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи відсутність у діях позивача події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови серії ДПО18 № 092423 від 04.07.2019 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення ч.1 ст.126 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи та спірної постанови, позивача зупинено працівником поліції на вул. Садовій у с. Попівка Кремінського району Луганської області,однак позивач заперечує про наявність такого селища ,посилаючись на зупинення його в с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області. Апелянтом також не надано доказів, що населений пункт,де складалась постанова, містить назву Попівка.

Щодо стягнення з Національної поліції України в Луганській області з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 5 000,00 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, згідно з ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так з матеріалів справи вбачається, що позивач 07.07.2019 уклав з адвокатом Прохватіловим М.Ю. договір про надання правової допомоги, зокрема, з питань адміністративного права.Повноваження останнього підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 823 та ордером серії АА № 057356 від 07.07.2019 з посиланням на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Кремінському районному суді (а.с. 15-16, 17, 18).З розрахунку витрат, що міститься в матеріалах справи вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, а саме: за надання консультацій - 200 грн (за 1 годину); за пошук судової практики та ознайомлення з судовою практикою та новелами законодавства України, практики ЄСПЛ - 2500 грн (за 5 годин); за складання позовної заяви - 1800 грн (за 4 години); за представництво інтересів у суді - 500 грн (за 1 годину), а всього 5000 грн, - сплата яких підтверджується відповідною квитанцією від 07.05.2019, а також розрахунком погодинної вартості правової допомоги (а.с. 19, 20).

Саме дана сума відображена в квитанції №1 від 07.05.2019 року в якій також зазначено надання правової допомоги ОСОБА_1 в оскарженні постанови про адміністративне правопорушення складеного відносно позивача за ч.1 ст.126 КУпАП.

Оскільки апелянтом не надано доказів про те, що в травні 2019 року позивач притягувався до адміністративної відповідальності за інше правопорушення , передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянтів щодо зазначення в квитанції травень місяць 2019 року замість липня 2019 року не може свідчити про оплату послуг в надані правничої допомоги позивачу ,та вважає її арифметичною помилкою.

Задовольняючи вимоги щодо стягнення витрат на оплату послуг адвоката суд першої інстанції виходив з того , що вони є співмірними з огляду на положення ч. 5 ст. 134 КАС України.

При цьому, посилання апелянтів на не співмірність оплати наданих послуг та суми адміністративного стягнення суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки це є суб`єктивним баченням відповідача, які не підтвердженні іншими доказами щодо спростування розрахунків адвоката відповідно до вимог ч.7 ст.134 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не містять доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги інспектора сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Гетьманцова Максима Юрійовича, Головного управління Національної поліції в Луганській області - залишити без задоволення.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року у справі № 414/1961/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова