Справа № 160/3934/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року Справа № 160/3934/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №160/3934/19 за позовом Комунального підприємства "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради (далі - КП «Нікопольводоканал», підприємство, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач (в т.ч. й в уточненому) просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області № від 05.02.2019р.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/3934/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Адміністративний позов поданий позивачем з підстави порушення його прав відповідачем, однак не відповідав вимогам ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 06.05.2019р. був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної зави без руху.

На виконання ухвали суду від 06.05.2019р. позивач виправив вказані недоліки позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2019р. відкрито провадження по справі №160/3934/19 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №160/3934/19 у спрощеному провадженні з урахуванням положень ст. 269 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування заявлених вимог КП «Нікопольводоканал» зазначило, що за результатами проведення камеральної перевірки своєчасності сплати підприємством грошових зобов`язань з податку на додану вартість відповідачем складено акт №695/04-36-58-05/03341339 від 14.01.2019р. При цьому, позивачем отримано податкове повідомлення-рішення за №, в якому міститься посилання на даний акт, однак це рішення датовано 05.02.2018р. Даним податковим повідомленням-рішенням встановлено порушення позивачем п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України та зобов`язано підприємство сплатити штраф у розмірі 20% за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 177 284, 52 грн. Винесення контролюючим органом даного рішення, на думку позивача, суперечить приписам ст. 61 Конституції України, оскільки КП «Нікопольводоканал» фактично двічі притягається до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення з огляду на те, що питання стягнення податкового боргу за відповідний період за податковою декларацією № від 19.12.2017р. (граничний термін сплати - 30.12.2017р.) вже є предметом судового розгляду по справі №804/1328/18, за яким сплату такого зобов`язання відстрочено на рік з дня винесення судом рішення. Також позивач зауважив, що при детальному дослідженні розрахунку до спірного рішення ним встановлено, що податковий орган допустив помилки та штучно збільшив суму боргу на 400, 00 грн. Крім того, позивач зазначає, що підприємство не погоджується з вказаним податковим повідомлення-рішенням та зазначає, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасності виплати заробітної плати» №2103-VІ від 21.10.2004р. оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку, а тому виконуючи зазначені положення Закону, позивач не мав можливості проводити своєчасну сплату податкових зобов`язань. Також, позивач зауважує, що схема взаєморозрахунків з боку державних органів реалізовується не своєчасно, що в свою чергу призводить до несвоєчасного надходження коштів в рахунок погашення заборгованості.

Позиція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відображена у відзиві на адміністративний позов та аргументована правомірністю дій податкового органу. Так, у відзиві відповідач зазначив, що за результатами камеральної перевірки контролюючим органом встановлено факт несвоєчасності (із затримкою більше 30 календарних днів) сплати КП «Нікопольводоканал» сум узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 884 422, 60 грн., який зафіксовано в акті перевірки та підтверджено даними ІКП платника, у зв`язку з чим Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано податкове повідомлення-рішення, яким до позивача на підставі ст. 126 Податкового кодексу України застосовано штраф (20% суми несвоєчасно погашеного боргу) у розмірі 177 284, 52 грн. Також відповідач зауважив, що у податковій декларації № від 19.12.2017р. позивачем задекларовано до сплати податок на додану вартість в сумі 810 662, 00 грн., однак по строку сплати (31.12.2017р.) підприємством податок не сплачено, у зв`язку з чим узгоджена сума даного грошового зобов`язання набула статусу податкового боргу. Погашення вказаної суми зобов`язань, як стверджує відповідач, відбувалась у період з 09.08.2018р. по 03.09.2018р., однак фактично погашено лише 252 038, 60 грн., а решта суми по вказаній декларації була відстрочена на підставі рішення суду по справі №160/1328/18 від 19.06.2018р. та погашено від`ємним значенням. Крім того, як зауважив відповідач, предметом розгляду у справі №160/1328/18 є не сплата у встановлені строки самостійно визначених позивачем податкових зобов`язань, в той час як в даній справі досліджується питання застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату таких зобов`язань. З огляду на викладене, твердження позивача про дворазове притягнення підприємства до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, на думку відповідача, є помилковим.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради () зареєстровано як суб`єкта підприємницької діяльності - юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.08.2001р.

Підприємство перебуває на податковому обліку в контролюючих органах від 24.07.1993р. за №34 та з 08.07.1997р. зареєстровано платником податку на додану вартість (далі - ПДВ).

14.01.2019р. фахівцем Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку, за результатами якої відповідачем складено Акт «Про результати камеральної перевірки Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради () з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по декларації з податку на додану вартість за листопад 2017 року та травень 2018 року» за №695/04-36-58-05/03341339 від 14.01.2019р. (далі - акт перевірки).

Так, за підсумками даної перевірки контролюючий орган дійшов до висновку щодо несвоєчасної сплати підприємством узгоджених сум податкових зобов`язань у зв`язку з несвоєчасним поданням платіжним доручень до установи банку, у зв`язку з чим КП «Нікопольводоканал» слід притягнути до відповідальності, передбаченої п. 126.1 ст. 126 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Акт перевірки отримано позивачем - 15.01.2019р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано податкове повідомлення-рішення №, яке помилково датовано контролюючим органом «05.02.2018р.», однак як слідує з фактичних обставин справи сформовано - 05.02.2019р., яким збільшено грошове зобов`язання підприємства за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг)» (код платежу 14060100) шляхом застосування штрафних санкцій (штраф 20%) за порушення строків сплати узгодженого грошового зобов`язання в сумі 884 422, 60 грн. в сумі 177 284, 52 грн.

Спірне податкове повідомлення-рішення разом із доданим до нього розрахунком штрафних санкцій було отримано позивачем - 07.02.2019р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Зазначене рішення оскаржено КП «Нікопольводоканал» в адміністративному порядку шляхом подання до Державної фіскальної служби України скарги за вих. №60127/451 від 13.02.2019р.

12.04.2019р. Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги (отримане позивачем - 16.04.2019р.), яким скаргу підприємство на податкове повідомлення-рішення № залишено без задоволення, а оскаржуване рішення контролюючого органу - без змін.

Не погодившись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, КП «Нікопольводоканал» звернулось до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 16.1.4 пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, встановлено обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

У п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно із положеннями п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно із підпунктом 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (підпункт 49.18.1);

- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (підпункт 49.18.2);

- календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.3);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним (підпункт 49.18.4);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб підприємців протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (підпункт 49.18.5).

Відповідно до статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України передбачено, що сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У розумінні підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, на платника податків покладено обов`язок здійснити встановлені строки сплату узгодженого грошового зобов`язання. Не сплачене у встановлений законом строк грошове зобов`язання визначається сумою податкового боргу платника податків.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

Розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу, відповідно до пункту 100.1 статті 100 Податкового кодексу України, є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4статті 129 цього Кодексу.

Пунктом 100.13 статті100 Податкового кодексу України передбачено, що порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом державної податкової служби або спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи в межах їх повноважень.

На реалізацію наведеної бланкетної норми Податкового кодексу України Міністерством доходів і зборів України 10.10.2013р. видано наказ №574 «Про затвердження Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013р. за №1853/24385 (далі - Порядок №574).

Відповідно до пункту 3.9 Порядку №574 на розстрочені (відстрочені) грошові зобов`язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу).

Таким чином, відповідно до наведених вище положень податкового законодавства, штрафні санкції не нараховуються тільки у разі прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення (відстрочення) сплати грошового зобов`язання (податкового боргу) саме з дати прийняття такого рішення.

З викладеного слідує, що відстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов`язань. А відтак, відстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; відстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

За таких обставин питання щодо відстрочення сплати коштів у рахунок погашення податкового боргу за судовим рішенням належить до компетенції податкового органу, що свідчить про правильність висновків судів попередніх інстанцій відносно того, що розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків

Частиною 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Водночас, розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого статтею 126 Податкового кодексу України, а отже, зважаючи на відсутність рішення контролюючого органу про розстрочення (відстрочення) сплати грошового зобов`язання (податкового боргу), наявність якого звільняє платника від відповідальності у вигляді штрафу, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення контролюючий орган діяв у межах визначених законом.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку.

В контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами Податкового кодексу України (порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що у рішенні від 19.06.2018р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом (справа №804/1328/18) відстрочено виконання даного рішення про стягнення заборгованості з податку на додану вартість (в т.ч. й по податковій декларації підприємства з ПДВ за № від 19.12.2017р.) у розмірі 10 817 445, 92 грн. на один рік з моменту його ухвалення.

Водночас, слід зауважити, що постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості - податковий борг - несплачена сума узгодженого (самостійно задекларованого) грошового зобов`язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати такого і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що судове рішення про стягнення податкового боргу, яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених статтею 126 Податкового кодексу України, зважаючи на відсутність рішення контролюючого органу про розстрочення (відстрочення) сплати грошового зобов`язання (податкового боргу), наявність якого звільняє платника від відповідальності у вигляді штрафу, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення контролюючий орган діяв у межах визначених законом.

Вказана правова позиція була відображена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018р. у справі №810/700/17.

Окрім того, доводи позивача щодо включення до розрахунку суми штрафу за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням сум грошових зобов`язань за податковою декларацією № від 19.12.2017р., стягнення боргу за якою є предметом спору в іншій адміністративній справі №804/1328/18, що перебувала на розгляді Дніпропетровського окружного адміністративного суду є безпідставними.

Так, із змісту рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2018р. по справі №804/1328/18 слідує, що підставами для звернення контролюючого органу до суду була не сплата КП «Нікопольводоканал» у встановлені законодавством строки суми грошових зобов`язань визначених самостійно платником та контролюючим органом по податку на додану вартість, що призвело до виникнення податкового боргу в загальному розмірі 10 817 445,92 грн., а, отже, судом в рамках адміністративної справи №160/1328/18 вирішувалось питання стягнення з боржника суми податкового боргу, в той час як предметом розгляду у даній справі є правомірність застосування до платника штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов`язань.

Відповідно до п.110.1 ст.110 Податкового кодексу України, платники податків несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За змістом статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Суд вказує, що фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори (пункт 113.1 статті 113 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Отже, передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

Зазначена норма є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Крім того, передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу.

Тобто, правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов`язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов`язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

За таких обставин, суд зазначає, що відповідачем правомірно було зроблено висновок про порушення позивачем строків сплати узгоджених грошових зобов`язань із сплати податку на додану вартість по деклараціям за листопад 2017 року та травень 2018 року, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами той факт, що на момент проведення контролюючим органом 04.01.2019р. камеральної відповідні податкові зобов`язання підприємства були погашені своєчасно та у повному обсязі.

У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення (пункт 116.1 статті 116 Податкового кодексу України).

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що на платника податку покладено обов`язок щодо самостійної сплатити суми податкового зобов`язання, зазначену у податковій декларації, протягом 10 календарних днів. При цьому, податкове законодавство наділяє контролюючий орган правом нарахувати штраф за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання лише із фактом такого порушення.

Твердження підприємства ж щодо штучного збільшення контролюючим органом суми податкового боргу підприємства на 400,00 грн. позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними та достатніми доказами.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування обставин, зазначених у позові.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Кодексу за несвоєчасну сплату податку розраховано штрафну санкцію на загальну суму 884 422, 60 грн. (20% погашеної суми податкового боргу - 177 284, 52грн.).

З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про наявність складу податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання.

Предметом розгляду даної справи є несвоєчасна сплата узгодженої суми податкового зобов`язання, тобто порушення граничних строків сплати таких зобов`язань, що призвело до нарахування контролюючим органом штрафу, а не встановлення факту наявності податкового боргу або його стягнення.

При цьому слід зауважити, що позивачем не заперечується факт несвоєчасної сплати ним самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість за перевірений період більше ніж на 30 календарних днів з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати» №2103-IV від 21.10.2004р., яким внесено зміни до ч. 3 ст. 15 та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме стосовно того, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Однак, положеннями п. 7.3 ст. 7 Податкового кодексу України визначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Таким чином, посилання позивача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати», як підставу для несвоєчасної оплати узгодженого податкового зобов`язання є необґрунтованим, оскільки не звільняє позивача від сплати обов`язкових платежів передбачених податковим законодавством.

Посилання позивача на те, що субвенції з державного бюджету по відшкодуванню пільг та субсидій для населення за надання послуг водопостачання та водовідведення підприємство отримує лише після 25 числа місяця наступного за звітним, це призводить до недостачі оборотних коштів КП «Нікопольводоканал», а внаслідок застосування штрафу, підприємству будуть нанесені збитки, які виражені в сумі штрафів також не звільняють позивача від обов`язку вчасно сплачувати узгоджену суму грошового зобов`язання.

Крім того, фактичні обставини справи свідчать про те, що формуванні податкового повідомлення-рішення за №, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було допущено технічну помилку (зокрема, вказано невірну дату рішення «05.02.2018р.», замість дати фактичного формування - 05.02.2019р.), однак дана помилка має формальний зміст та не змінює матеріального змісту скоєного суб`єктом господарювання (КП «Нікопольводоканал») правопорушення.

Таким чином, надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд зазначає, згідно частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Суд вважає, що позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

З огляду на вищенаведене, суд доходить до висновку про необґрунтованість заявлених підприємством позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради (місцезнаходження: 53219, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул. Перспективна, 180; ) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський