Справа № 160/4926/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2019 року Справа № 160/4926/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Агаджанян О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ДНІПРО-КОНТРАКТ» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування пред`явленого позову, зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім приписів податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за реальними господарськими операціями з ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест». Вказані правочини недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, про що свідчать відповідні первинні документи, які були надані до перевірки, а акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами даних правочинів. Надані до перевірки первинні документи: договори поставки, специфікації, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, рахунки-фактури, акти прийому-передачі підтверджують фактичне здійснення господарських операцій мiж позивачем та його контрагентами. Підприємством були надані всі первинні бухгалтерські документи. Посилання відповідача в акті перевірки на податкову інформацію щодо відсутності у вказаних контрагентів позивача необхідних для здійснення господарської діяльності трудових ресурсів, транспортного, виробничого та торгівельного обладнання, основних засобів, матеріалів (сировини), товарних запасів не спростовують факту реальності господарських операцій позивача з вищевказаними контрагентами, оскільки позивач не повинен відповідати за будь-які порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів, бо навіть якщо контрагенти позивача і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог. Взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Позивач зазначає, що фігурування посадових осіб ТОВ «Аріант Інвест Комапні» в кримінальній справі, без наявності вироків, в яких зазначено про дослідження господарських операцій між ТОВ «Фірма «Дніпро-Контракт» та ТОВ «Аріант Інвест Компані» та встановлення їх нереального характер, не може беззаперечно свідчити про безтоварність спірних угод.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ТОВ «Фірма «Дніпро-Контракт» та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4926/19, призначено цю справу до розгляду у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 03.07.2019 року о 10:00 год., а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
24 червня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ДФС у Дніпропетровській області на позовну заяву ТОВ «Фірма «Дніпро-Контракт», в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено завищення останнім податкового кредиту внаслідок віднесення до його складу сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест», оскільки правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Податковий орган зазначає, що під час перевірки відповідно до аналізу ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій контрагентів позивача, контролюючим органом встановлено придбання ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов транспортування та зберігання. Проте, їх властивості та обсяги не відповідають матеріально-технічним та технологічним можливостям та потребам ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест». Аналіз наданих товарно-транспортних накладних, що підтверджували транспортування придбаного позивачем товару, вказує на фіктивність адрес пунктів навантаження-розвантаження та на невідповідність даних ТТН актам виконаних робіт щодо надання послуг транспортування, а саме: адреси доставки в ТТН не відповідають маршруту перевезення, зазначеному в актах. Крім того, згідно з наявною податковою інформацією у вказаних контрагентів позивача відсутні необхідних для здійснення господарської діяльності трудові ресурси, транспортне, виробниче та торгівельне обладнання, основні засобів, матеріали (сировина), товарні запаси. Водночас, позивач на час укладання договорів поставки з цими контрагентами не мав підтверджень їх ділової репутації, гарантій виконання ними зобов`язань, наявності у них необхідних ресурсів та необхідного досвіду і інших ознак комерційної привабливості для обрання саме них у якості своїх контрагентів, що свідчить про відсутність належної обачності позивача при виборі контрагентів та є ознакою штучного характеру оформлених договорів, мета укладання яких формування документообігу по нереальним господарським операціям. Також відповідач зазначав, що контрагенти позивача ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест» є фгурантами кримінального провадження. Таким чином, взаємовідносини позивача з його контрагентами були направлені на мінімізацію податкових зобов`язань та здійснені з метою збільшення податкового кредиту.
У судовому засіданні представник позивача підтримав пред`явлену позовну заяву у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ній доводи, просив повністю її задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовної заяви, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на неї, та зазначаючи, що висновки акту перевірки, на підставі якого винесено оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, а позивачем не надано жодних доказів якими б вони спростовувалися.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
За результатами вказаної перевірки було складено Акт від 17.01.2019 р. № 1400/04-36-14- 11/23359123, яким зафіксовано виявлені перевіркою порушення вимог податкового законодавства, а саме: порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.10р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 535 770 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість за червень 2018 року в сумі 535 770 грн.
Висновки акту перевірки обгрунтовані тим, що документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено завищення останнім податкового кредиту внаслідок віднесення до його складу сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест», оскільки правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Податковий орган зазначає, що під час перевірки відповідно до аналізу ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій контрагентів позивача, контролюючим органом встановлено придбання ТМЦ, що мають різноманітна характеристики та потребують застосування особливих умов транспортування та зберігання. Проте, їх властивості та обсяги не відповідають матеріально-технічним та технологічним можливостям та потребам ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест». Аналіз наданих товарно-транспортних накладних, що підтверджували транспортування придбаного позивачем товару, вказує на фіктивність адрес пунктів навантаження-розвантаження, та невідповідність даних ТТН актам виконаних робіт щодо надання послуг транспортування, а саме адреси доставки в ТТН не відповідають маршруту перевезення, зазначеному в актах. Крім того, згідно з наявною податковою інформацією у вказаних контрагентів позивача відсутні необхідних для здійснення господарської діяльності трудові ресурси, транспортне, виробниче та торгівельне обладнання, основні засобів, матеріали (сировина), товарні запаси. Водночас, позивач на час укладання договорів поставки з цими контрагентами не мав підтверджень їх ділової репутації, гарантій виконання ними зобов`язань, наявності у них необхідних ресурсів та необхідного досвіду і інших ознак комерційної привабливості для обрання саме них у якості своїх контрагентів, що свідчить про відсутність належної обачності позивача при виборі контрагентів та є ознакою штучного характеру оформлених договорів, мета укладання яких формування документообігу по нереальним господарським операціям. Також в акті зазначалося, що контрагенти позивача ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест» є фгурантами кримінального провадження. Таким чином, взаємовідносини позивача з його контрагентами були направлені на мінімізацію податкових зобов`язань та здійснені з метою збільшення податкового кредиту.
Не погодившись з позицією контролюючого органу , Товариство звернулось до суду.
Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на таке.
Так, відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як свідчать матеріали справи, позивачем, як покупцем, було укладено договір поставки з постачальником ТОВ «Аріант Інвест Компані» від 24.05.2018 року №24/05-2018.
Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію виробничо-технічного призначення.
Згідно з п.1.2 Договору ціна, кількість, асортимент, строки поставки товару оговорюються в додатках (специфікаціях) до даного Договору.
Відповідно до п.2.1 Договору у пакет документації до кожної поставки товару за даним договором входять розрахунок, видаткова накладна, податкова накладна, сертифікат якості.
Згідно з видатковими накладними за даним Договором позивачем придбано товарів різного матеріально-технічного призначення на суму 2 127 731,70 грн., ПДВ 354621,95 грн.
На підтвердження реального характеру даної угоди, до перевірки позивачем надано видаткові накладні РН-21 від 04.06.2018 року, РН-22 від 04.06.2018 року, РН-23 від 04.06.2018 року, РН-24 від 04.06.2018 року, РН-25 від 04.06.2018 року, РН-0076 від 18.06.2018 року, РН-0075 від 18.06.2018 року, РН-0070 від 22.06.2018 року, РН-0067 від 22.06.2018 року, РН-0068 від 22.06.2018 року, РН-0066 від 22.06.2018 року, РН-0065 від 22.06.2018 року, РН-0069 від 22.06.2018 року.
Формування податкового кредиту відбулось на підставі належним чином зареєстрованих податкових накладних: №21 від 04.06.2018 року, №22 від 04.06.2018 року, №23 від 04.06.2018 року, №24 від 04.06.2018 року, №25 від 04.06.218 року, №76 від 18.06.2018 року, №75 від 18.06.2018 року, №70 від 22.06.2018 року, №67 від 22.06.2018 року, №68 від 22.06.2018 року, №66 від 22.06.2018 року, №65 від 22.06.2018 року, №69 від 22.06.2018 року.
Розрахунки за поставлений товар здійснено у безготівковій форм, відповідно до платіжних доручень №2031 від 19.06.2018 року, №2208 від 02.08.2018 року, №2209 від 02.07.2018 року, №2371 від 13.07.2018 року, №2520 від 23.07.2018 року, №2521 від 23.07.218 року, №2534 від 25.07.2018 року, №2551 від 27.07.2018 року, №2550 від 27.07.2018 року, №2549 від 27.07.2018 року.
Транспортування придбаного товару здійснено за рахунок позивача, шляхом укладання договору про надання послуг перевезення з ФОП ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 ) від 02.01.2018 року №1-2018, та підтверджено ТТН №21 від 04.06.2018 року, №22 від 04.06.2018 року, №23 від 04.06.2018 року, №24 від 04.06.2018 року, №25 від 04.06.218 року, №76 від 18.06.2018 року, №75 від 18.06.2018 року, №70 від 22.06.2018 року, №67 від 22.06.2018 року, №68 від 22.06.2018 року, №66 від 22.06.2018 року, №65 від 22.06.2018 року, №69 від 22.06.2018 року.
Крім того, у перевіряємий період позивачем, як покупцем, було укладено договір поставки з постачальником ТОВ «Кордіант Інвест» від 18.05.2018 року №18/05-1.
Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію виробничо-технічного призначення.
Згідно з п.1.2 Договору ціна, кількість, асортимент, строки поставки товару оговорюються в додатках (специфікаціях) до даного Договору.
Відповідно до п.2.1 Договору у пакет документації до кожної поставки товару за даним договором входять розрахунок, видаткова накладна, податкова накладна, сертифікат якості.
Згідно з видатковими накладними за даним договором позивачем придбано товарів різного матеріально-технічного призначення на суму 1 086 887,26 грн., ПДВ 181 147,89 грн.
Формування податкового кредиту відбулось на підставі належним чином зареєстрованих податкових накладних: №28 від 08.06.2018 року, №29 від 08.06.2018 року, №66 від 18.06.2018 року, №66 від 18.06.2018 року, №68 від 18.06.2018 року, №69 від 18.06.2018 року, №70 від 26.06.2018 року.
Розрахунки за поставлений товар здійснено у безготівковій форм, відповідно до платіжних доручень №2210 від 02.07.2018 року, №2370 від 13.07.2018 року, №2515 від 23.07.2018 року, №2518 від 23.07.2018 року, №2519 від 23.07.2018 року, №3161 від 13.09.2018 року.
Транспортування придбаного товару здійснено за рахунок позивача, шляхом укладання договору про надання послуг перевезення з ФОП ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 ) від 02.01.2018 року №1-2018, та підтверджено ТТН №28 від 08.06.2018 року, №29 від 08.06.2018 року, №66 від 18.06.2018 року, №66 від 18.06.2018 року, №68 від 18.06.2018 року, №69 від 18.06.2018 року, №70 від 26.06.2018 року.
Таким чином, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар, та підтверджують подальше використання позивачем цього товару у власній господарській діяльності.
Як зазначалося вище, відповідач вважає зазначені господарські операції нереальними, оскільки до надані до перевірки товарно-транспортні накладні на підтвердження факту перевезення товару від ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест» на адресу позивача, проте суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, з огляду на таке.
Так, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортних накладних, оскільки факт відсутності у підприємства товарно-транспортних накладних на поставлений товар або наявність в таких накладних певних недоліків при наявності інших документів, які підтверджують факт його передачі покупцю, не є безумовною підставою, яка позбавляє підприємство права формування податкового кредиту.
Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від « 14» жовтня 1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.
При цьому Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., не встановлюються правила податкового обліку, а лише встановлюються права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). Документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, ТТН та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку.
Відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення, обумовленого договорами, не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, тим більше, що товарно-транспортна накладна є обов`язковою саме для підтвердження відомостей про господарську операцію з перевезення товару, в той час, як законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) або допущення недоліків при їх оформленні з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.
Так, судом не знайдено суперечностей в наданих товарно-транспортних документах, оскільки пункт розвантаження співпадає за адресою складських приміщень, що знаходяться у користуванні позивача на підставі укладених договорів оренди, а пункти навантаження співпадають з юридичними адресами контрагентів позивача ТОВ «Аріант Інвест Компані» та ТОВ «Кордіант Інвест».
Щодо посилань відповідача на те, що позивач неправомірно занизив податок на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Аріант Інвест Компані», ТОВ «Кордіант Інвест», оскільки правочини, укладені з цими контрагентами, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, підтвердженням чого є неможливість встановлення ланцюгу постачання придбаного позивачем товару, суд зазначає, що не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом.
Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.
Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».
Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Згідно зі ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення ведення податкового обліку.
Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв`язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених ТОВ Фірма «Дніпро-Контракт» та ТОВ «Аріант Інвест Комапні» та ТОВ «Кордінат Інвест» договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
При цьому, як на час укладення угод між позивачем та його означеними вище контрагентами, так і на час їх виконання, вказані суб`єкти господарювання знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також є платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Виписані даними суб`єктами господарювання податкові накладні на підставі укладених з позивачем договорів оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України, що відповідачем не заперечується.
Відповідні податкові зобов`язання та податковий кредит по взаємовідносинам з вказаними контрагентами були задекларовані позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Твердження фіскального органу у відзиві до адміністративного позову та у акті перевірки про наявність кримінальних проваджень не повинні братись судом до уваги, оскільки в силу статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. З огляду на викладене, суд вважає, що окремі документи з матеріалів кримінального провадження за відсутності вироку, що у встановленому законом порядку набрав законної сили, не можуть вважатися доказом, на який податковий орган вправі посилатися в обґрунтування безтоварності (нереальності) операції.
Крім того, перелік матеріалів, які можуть бути використані посадовими особами для висновків за результатами перевірок, визначено пунктами 77.8, 78.7 та 83 ПК України. Окремі документи з матеріалів кримінальних проваджень (за виключенням судових рішень), як-то протоколи допиту учасників кримінального провадження, письмові пояснення осіб, постанови слідчих, клопотання прокурорів, тощо не віднесені до такого переліку. Відповідно до положень КАС України підстави для висновків суду є відомості отримані судом під час судового засідання, і суд не в праві обґрунтовувати свої рішення окремими твердженнями органів досудового слідства.
Необхідно зазначити, що відповідачем не надані документи, які б свідчили про порушення кримінального провадження за фактом фіктивного підприємництва відносно безпосередніх контрагентів позивача, всі вони стосуються або постачальників контрагентів, або порушені відносно контрагентів за нормами іншої статті. Суд зазначає, що саме по собі порушення кримінального провадження без доведеності фіскальним органом, на підставі належних та допустимих доказів здійснення контрагентом протиправної, злочинної діяльності, що спрямована на формування необґрунтованої податкової вигоди, та без доведення обізнаності платника податків про незаконний характер діяльності контрагентів, не може бути належним доказом протиправного формування платником податків даних податкового обліку.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем правомірно було віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Аріант Інвест Компані» та ТОВ «Кордінат Інвест» в ході виконання реальних господарських операцій з поставки товару.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення форми від 25.02.2019р. №000577411 є протиправним, а, отже, підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 25.02.2019р. №000577411.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23.08.2019р.

Суддя О.М. Турова