Справа № 120/1582/19-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 серпня 2019 р. Справа № 120/1582/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Ю.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

представника позивача: Олійник А.М.,

представника відповідача: Мавроді Р.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп" (вул. М.Шимка, 50, м. Вінниця, 21100, )

до: Вінницької митниці Державної фіскальної служби (вул. Лебединського, 7, м. Вінниця, 21034, )

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп" до Вінницької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 10.12.2018 року з метою здійснення митного оформлення товарів в режимі ІМ 40 від компанії «YONGKANG RUNJIU IMP & EXP CO., LTD», згідно інвойсу №RJ-U-80929-1801 від 29.09.2018 року та зовнішньоекономічного договору від виробника (контракту) купівлі-продажу № 5 від 31.08.2018 року було подано електронну митну декларацію з усіма необхідними для розмитнення документами.

10.12.2018 року відповідачем на електронну адресу позивача надіслано рішення про коригування митної вартості товару №UA401000/2018/000083/1, а також картку відмови в прийнятті митної декларації №UА401010/2018/00124.

Згодом, позивачем на адресу відповідача з метою здійснення митного оформлення товарів по тому ж зовнішньоекономічному контракту надіслано інші електронні митні декларації з необхідними документами.

Проте, митним органом на електронну адресу позивача надіслано картки відмови в прийнятті митних декларацій № UA 401010/2019/002128 від 15.01.2019 року, № UA 401010/2019/005630 від 28.01.2019 року, № UA 401010/2019/025081 від 02.05.2019 року та № UA 401010/2019/025620 від 06.05.2019 року. При цьому, у надісланих картках містяться посилання на рішення про коригування митної вартості товару №UA401000/2018/000083/1, що прийняте в ході розмитнення іншого товару 10.12.2018 року.

Позивач вважає, що підстав для прийняття відповідачем вказаних рішень не існувало, а тому їх необхідно визнати протиправними та скасувати, визнавши при цьому протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішень про коригування митної вартості товарів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за окремими вантажно-митними деклараціями.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.05.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено 10-денний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, що містила позовна заява.

На виконання вимог ухвали суду від 17.05.2019 року від позивача на адресу суду 10.06.2019 року надійшов лист разом із платіжним дорученням №2670 від 10.06.2019 року, яким підтверджується оплата судового збору в розмірі 23052,00 гривень.

Відтак, позивачем було усунено недоліки, що містила позовна заява. При цьому інших перешкод для відкриття провадження в адміністративній справі не виявлено.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

03.07.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що під час здійснення митних процедур відбулося спрацювання ризику АСАУР, а тому для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів надіслано запит щодо надання необхідних документів, а саме відомостей щодо вартості страхування товару. Оскільки таких документів надано не було, митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. З приводу позовних вимог щодо оскарження карток відмов у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то відповідач звертає увагу на те, що такі прийняті з урахуванням того, що товар позивачем поставлявся в рамках одного контракту, з однаковими умовами поставки, аналогічним товаром, а тому митний орган обґрунтовано керувався рішенням про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року, яке на момент подання наступних декларацій не оскаржувалося.

Ухвалою від 06.08.2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Наступне підготовче засідання призначено на 19.08.2019 року.

Ухвалою від 19.08.2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

У судому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала щодо заявленого позову та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзив на позов. Крім того, на запитання суду щодо правильності зазначення підстави відмови «у прийнятті митної декларації або документа, що її замінює», визначеної у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401010/2018/00081 від 02.05.2019 року, вказала, що митним органом було допущено технічну помилку при формуванні зазначеної картки, яка не впливає на суть прйинятого рішення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

10.12.2018 року позивачем до митного органу з метою здійснення митного оформлення товарів подано електронну митну декларацію, до якої додано наступні документи: пакувальний лист №б/н від 29.09.2018 року; рахунок-фактуру № RJ-U-80929-1801 від 29.09.2018 року; коносамент №ONEYNB8BJА379400 від 07.10.2018 року; автотранспортні накладні №9548/1, №9548/2, №9548/3 від 07.12.2018 року; декларацію про походження товару № RJ-U-80929-1801 від 29.09.2018 року; банківський платіжний документ, що стосується товару № 30 від 29.11.2018 року; банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг №б/н від 06.11.2018 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №HJ2018453 від 07.10.2018 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №18.01 від 30.08.2018 року, №18.01.01 від 30.08.2018 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується № 5 від 31.08.2018 року; договір (контракт) про перевезення №7 від 01.03.2018 року; інші некласифіковані документи №1 "Щодо зміни юридичної адреси" від 12.04.2018 року; копія митної декларації країни відправлення №17066248 від 30.09.2018 року.

10.12.2018 року Вінницькою митницею Державної фіскальної служби України на електронну адресу позивача надіслано наступні повідомлення:

- о 11:20 - у зв`язку із спрацюванням ризику АСАУР необхідно надати документи для підтвердження митної вартості товару;

- о 12:10 - у зв`язку із тим, що надані Вами документи не містять усіх необхідних складових митної вартості, а саме відомостей щодо вартості страхування товару, якщо таке здійснювалось, необхідно надати документи відповідно до ч. 3 ст.53 МКУ, а саме: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), якщо такі мали місце; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також, 10.12.2018 року надіслано рішення про коригування митної вартості товару №UA401000/2018/000083/1.

10.12.2018 року позивачем надіслано на адресу відповідача лист, у якому вказано, що страхування вантажу не здійснювалося, а також зазначено, що інші документи, ніж ті, що надані, відсутні.

Рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року обґрунтоване тим, що митну вартість товару не може бути визначено за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартості операції) відповідно до вимог ст. 58 МКУ, в зв`язку із тим, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларантом не було надано документи, що вимагалися митним органом відповідно до п.п. 2, 3 ст.53 МКУ. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 54 та ч. 1 ст.55 МКУ прийнято рішення про коригування митної вартості. Для підтвердження митної вартості у відповідності до вимог ст. 53 МКУ декларант зобов`язаний надати митному органу додаткові документи, а саме: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), якщо такі мали місце; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Декларант не надав документів, що вимагалися митним органом. У відповідності до ст. 54 МКУ митний орган відмовляє у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю тому що відомості не підтверджені документально (митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку). В усній формі було проведено процедуру консультації (письмової вимоги від декларанта не надходило) та встановлено, що заявлені декларантом відомості про митну вартість товару та обраний метод її визначення не відповідають наявній у митного органу та декларанта інформації про вартість товару, відповідно митна вартість буде визначена за другорядним методом відповідно до вимог ст. 64 МКУ. Митна вартість товару не може бути визначеною відповідно до ст. 58 МКУ в зв`язку з тим, що декларантом не наданні всі документи, що вимагалися органом доходів і зборів, відповідно не було підтверджено документально. Митна вартість не може бути визначена за другорядним методом (ст. 59 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні товари, що були оформлені у митному відношенні. Джерелами числового значення митної вартості є митне оформлення за митною декларацією подібного (аналогічного) товару, тим самим імпортером, а саме митна декларація від 10.10.2018 року № UA401010/2018/034818 (385,8317 СNY/шт /2,02 USD/кг). В результаті консультації представнику імпортера роз`яснено, що згідно з п. 3 ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу ДФС про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом ДФС; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу ДФС про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному органом доходів та зборів відповідно до ч. 7 ст. 55 МКУ. Також роз`яснюється право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у органі доходів і зборів вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду.

Митним органом за результатами митного контролю відмовлено у митному оформленні товару, про що прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401010/2018/00124 від 15.01.2018 року.

В подальшому, позивачем з метою здійснення митного оформлення товарів подано до митного органу інші електронні митні декларації № UA 401010/2019/002128 від 15.01.2019 року, № UA 401010/2019/005630 від 28.01.2019 року, № UA 401010/2019/025081 від 02.05.2019 року та № UA 401010/2019/025620 від 06.05.2019 року.

Митним органом за результатами митного контролю відмовлено у митному оформленні товару, про що прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401010/2019/00010 від 28.01.2019 року, № UA401010/2019/00024 від 02.05.2019 року, № UA401010/2019/00081 від 06.05.2019 року та № UA401010/2019/00085 від 06.05.2019 року відповідно. Вказані рішення мотивовано тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Також у картках відмови в прийнятті митної декларації зазначено, що вони прийняті відповідно до частин 5 та 6 статті 54, статті 256 Митного кодексу України у зв`язку з наявним рішенням про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року, а тому митні оформлення товарів слід здійснити з урахуванням такого рішення про коригування митної вартості товарів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Особливості визначення митної вартості товарів та методи такого визначення врегульовані розділом 3 Митного кодексу України (надалі МК України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 1 статті 49 МК України).

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статтею 51, частиною 1, 2 статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з частино 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Водночас, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 2 статті 53 МК України визначено перелік документів, якими декларант може підтвердити митну вартість товарів; водночас, застосування частини 3 статті 53 МК України (щодо витребовування митним органом додаткових документів) можливе лише за певних умов, що обумовлені цієї частиною, а саме: у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; при цьому, вимога щодо надання додаткового (их) документу (ів) повинна стосуватися виключно лише того (тих) документів, відсутність якого (яких) не дає можливості пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 5 вказаної статті МК України органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).

Зокрема, ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За приписами ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Тобто, згідно норм МК України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

В даному випадку митним органом було допущено порушення норм чинного законодавства України. Так, митний орган у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року керувався 6 методом визначення митної вартості, при цьому причин, через які не був застосований кожний з попередніх методів вказано не було.

В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення з посиланням на оскаржуване рішення лише з яких підстав не застосований 1 та 2 метод визначення митної вартості, натомість пояснити про причини не застосування 3, 4 та 5 методу пояснити не змогла.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 29.01.2019 у справі № 815/6827/17 (К/9901/59766/18).

Судом встановлено, що у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року відповідач вказує на неможливість визнання митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у пунктом 2, 3 статті 53 МКУ, на те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за резервним методом, оскільки не відповідає умовам ст. 64 МКУ.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом з митною декларацією № UA401010/2018/043396 було надано відповідачеві на підтвердження заявленої митної вартості товарів документи, які статею 53 Митного кодексу України віднесено до документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме пакувальний лист №б/н від 29.09.2018 року; рахунок-фактуру № RJ-U-80929-1801 від 29.09.2018 року; коносамент №ONEYNB8BJА379400 від 07.10.2018 року; автотранспортні накладні №9548/1, №9548/2, №9548/3 від 07.12.2018 року; декларацію про походження товару № RJ-U-80929-1801 від 29.09.2018 року; банківський платіжний документ, що стосується товару № 30 від 29.11.2018 року; банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг №б/н від 06.11.2018 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №HJ2018453 від 07.10.2018 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №18.01 від 30.08.2018 року, №18.01.01 від 30.08.2018 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується № 5 від 31.08.2018 року; договір (контракт) про перевезення №7 від 01.03.2018 року; інші некласифіковані документи №1 "Щодо зміни юридичної адреси" від 12.04.2018 року; копія митної декларації країни відправлення №17066248 від 30.09.2018 року.

На виконання встановленого статті 8 Митного кодексу України принципу додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб, орган доходів і зборів повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Системний аналіз приписів митного законодавства вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року (справа № 21-591а15) та в подальшому відображена в інших рішеннях з цього питання вже Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду, зокрема у справах № 815/6827/17 від 29.01.2019 року, №821/1617/17 від 14.08.2018 року.

Відтак, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в недостовірності наданої інформації.

Суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про безпідставність вимог митного органу щодо необхідності надання додаткових документів на підставі частини 3 статті 53 МК України, тому підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів не існувало.

Також рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року не відповідає вимогам, що встановлені для такого рішення частиною 2 статті 55 МК України, в частині необхідності зазначення у такому рішенні інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості митний орган лише посилається на митну декларацію від 10.10.018 року №UA401010/2018/034818 як на джерело числового значення митної вартості, але не конкретизує інформацію, що призвела до виникнення у нього сумнівів у правильності визначення митної вартості (не обґрунтовує, чому наданих документів недостатньо для підтвердження заявленої митної вартості, не наводить інформації про порівняння подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювалися на підставі згаданих митних декларацій, з тими товарами, що імпортовані пізніше).

Водночас, визначивши у рішенні про коригування митної вартості товарів необхідність розмитнення товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, митний орган не врахував приписів статті 60 МК України.

Цією статтею передбачено, якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статтей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Натомість, рішення про коригування митної вартості лише містить посилання на дату та номер митної декларації, розмитнення по якій відбувалося у період, відмінний від митних процедур, що відбувалися в жовтні 2018 року. Також оскаржене рішення не містить інформації про якість товарів, що порівнюються, відсутні відомості про кількість товару, що імпортувався, не наведено порівняння характеристик (властивостей) товарів за різними митними деклараціями.

При цьому, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).

На необхідності наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії подібних (аналогічних товарів), умов поставки, комерційних умов тощо вказував також і Верховний Суд у постановах від 27 липня 2018 року у справі №809/1174/17 та від 05 лютого 2019 року у справі №816/1199/15-а.

Тому, у даному випадку, доводи відповідача щодо неможливості визнання митної вартості імпортованих товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у статті 53 Митного кодексу України, є безпідставними.

Суд зазначає, що відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Наведені вище обставини підтверджують необґрунтованість рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності в частині неприйняття окремих рішень про коригування митної вартості, а також оскарження карток відмов, то суд зважає на наступне.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 МК України).

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина 1 статті 55 МК України).

Зі змісту наведених положень Митного кодексу України слідує, що підстави для прийняття органом доходів і зборів рішення про відмову у митному оформленні товарів та рішення про коригування митної вартості товарів подібні, що дозволяє дійти наступного висновку: якщо в ході проведення митного контролю і митного оформлення митний орган має обґрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товару, що імпортується, в такому разі приймається рішення про коригування митної вартості такого товару та рішення про відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

Однак, зі змісту карток відмов № UA401010/2019/00010 від 28.01.2019 року, № UA401010/2019/00024 від 02.05.2019 року, № UA401010/2019/00081 від 06.05.2019 року та № UA401010/2019/00085 від 06.05.2019 року вбачається, що у прийнятті митних декларацій відмовлено на підставі рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року.

Тобто, відмовляючи у митному оформленні товарів за митними деклараціями № UA 401010/2019/002128 від 15.01.2019 року, № UA 401010/2019/005630 від 28.01.2019 року, № UA 401010/2019/025081 від 02.05.2019 року та № UA 401010/2019/025620 від 06.05.2019 року, орган доходів і зборів керувався при цьому рішенням про коригування митної вартості товарів, що прийняте за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів під час інших поставок товарів цього ж декларанта, не приймаючи іншого рішення про коригування митної вартості товарів, що не узгоджується із приписами статей 54 та 55 МК України.

Відтак, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у неприйнятті рішення про коригування митної вартості товарів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за митними деклараціями № UA 401010/2019/002128 від 15.01.2019 року, № UA 401010/2019/005630 від 28.01.2019 року, № UA 401010/2019/025081 від 02.05.2019 року та № UA 401010/2019/025620 від 06.05.2019 року.

Як наслідок, картки відмови у прийнятті митної декларації № UA401010/2019/00010 від 28.01.2019 року, № UA401010/2019/00024 від 02.05.2019 року, № UA401010/2019/00081 від 06.05.2019 року та № UA401010/2019/00085 від 06.05.2019 року є протиправними та підлягають скасуванню, адже відповідач під час їх формування не врахував положення статей 54 та 55 МК України.

Окрім того, картки відмови, що оскаржуються, підлягають скасуванню з огляду на те, що суд в ході розгляду цієї справи дійшов висновку про необхідність скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року, на яке містяться посилання у таких картках відмов.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також суд враховує і положення частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно з якими суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні «Соумінен проти Фінляндії» (№37801/97, п.36, від 01.07.2003) Європейський суд з прав людини вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, тому на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп" слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 28815 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної фіскальної служби України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №UA401000/2018/000083/1 від 10.12.2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, що полягає у неприйнятті рішень про коригування митної вартості товарів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за вантажно-митними деклараціями №UA401010/2019/002128 від 15.01.2019 року, №UA 401010/2019/005630 від 28.01.2019 року, №UA401010/2019/025081 від 02.05.2019 року та №UA 401010/2019/025620 від 06.05.2019 року.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 401010/2018/00124 від 15.01.2018 року; № UA 401010/2019/00010 від 28.01.2019 року; № UA 401010/2019/00024 від 02.05.2019 року; № UA 401010/2019/00081 від 06.05.2019 року; № UA 401010/2019/00085 від 06.05.2019 року, що прийняті Вінницькою митницею Державної фіскальної служби України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп", сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 28815 (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Тарімус Групп" (вул. М.Шимка, 50, м. Вінниця, 21100, ).

Відповідач - Вінницька митниця Державної фіскальної служби (вул. Лебединського, 7, м. Вінниця, 21034, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене 29.08.2019 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна