Справа № 640/14146/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьменка В.В. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Рітейл Груп» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про підтвердження обґрунтованості умовного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Рітейл Груп»,

ВСТАНОВИЛА:

Головне управління ДФС у м. Києві 30 липня 2019 року звернулося до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного арешту майна ТОВ «Бізнес Рітейл Груп».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року вказану заяву було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та процесуального права. Скаржник зазначив, що правомірно не допустив представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки. Також ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» звертає увагу суду, що у нього відсутній податковий борг, у зв`язку з чим підстави для арешту коштів відсутні. Крім того відповідач вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність між сторонами справи спору про право.

Головне управління ДФС у м. Києві подало відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Рітейл Груп», у якому зазначило, що працівники контролюючого органу протиправно не були допущені відповідачем до проведення фактичної перевірки. Також позивач вказує на те, що між сторонами відсутній спір про право.

Також від ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» надійшли заяви про долучення до матеріалів справи копій позовної заяви щодо оскарження наказу про призначення фактичної перевірки та ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 640/15241/19.

Під час судового засідання представник ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник заявника в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 26 червня 2019 року № 8726 було призначено проведення фактичної перевірки ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами). Зазначений наказ підписаний в.о. начальника ОСОБА_3 .

На підставі наказу від 26 червня 2019 року № 8726 були видані направлення на перевірку від 03 липня 2019 року № 5811/26-15-14-09-01 та № 5812/26-15-14-09-01, відповідно до яких фактична перевірка призначена на 29 липня 2019 року. Такі направлення підписані заступником начальника ОСОБА_4.

Директор ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» ОСОБА_2 відмовив у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, про що складено акт від 29 липня 2019 року.

У зв`язку з цим в.о. начальника Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_3 прийнято 29 липня 2019 року о 15 год. 00 хв. рішення № 141740 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України та п. 2 ч. 1 ст. 283 КАС України Головне управління ДФС у м. Києві 30 липня 2019 року звернулося до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного арешту майна ТОВ «Бізнес Рітейл Груп».

Приймаючи рішення про задоволення заяви Головного управління ДФС у м. Києві, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем (заявником) докази підтверджують наявність підстав, передбачених ст. 94 Податкового кодексу України, для застосування адміністративного арешту.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 283 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

У відповідності до п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом, що передбачено п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України.

У межах цієї справи судом перевіряється обґрунтованість рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 29 липня 2019 року № 141740 про застосування адміністративного арешту майна платника податків. Вказаним рішенням було застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків - ТОВ «Бізнес Рітейл Груп», що перебуває (розміщене, зберігається) за адресою: м. Київ, вул. Якутська, 8.

Правовою підставою для прийняття такого рішення зазначений пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, який передбачає можливість застосування арешту майна у разі відмови платника податків від проведення фактичної перевірки. Обов`язковою умовою для застосування пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України є також наявність законних підстав для проведення перевірки.

На підтвердження факту відмови у допуску до проведення фактичної перевірки позивач надав суду копію акту від 29 липня 2019 року. У розділі «Пояснення щодо причин недопуску до перевірки» директор ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» зазначав «Згідно даних, опублікованих на сайті ДФС у розділі «Уповноважені особи» посадові особи ДФС, які підписали наказ та направлення, відсутні».

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені у ст. 81 Податкового кодексу України.

У відповідності до абз.абз. 1-4 п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно з абз. 5 п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Положеннями абз. 6 п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України передбачено, що відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Як раніше зазначалося, наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 26 червня 2019 року № 8726 «Про проведення фактичних перевірок» був підписаний в.о. начальника ОСОБА_3, а направлення на перевірку від 03 липня 2019 року № 5811/26-15-14-09-01 та № 5812/26-15-14-09-01 - заступником начальника ОСОБА_4.

Судом першої інстанції було встановлено, що повноваження ОСОБА_3 на підписання наказу про призначення перевірки підтверджуються наказом ДФС України від 08 липня 2019 року № 1147-о, а повноваження ОСОБА_4 - наказом ДФС України від 18 серпня 2015 року № 2605-о.

Посилання відповідача на відсутність відомостей про зазначених осіб на офіційному сайті ДФС України у розділі «Уповноважені особи» колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до пп. 21.1.8. п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючого органу та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказана норма права передбачає оприлюднення на офіційному веб-сайті переліку саме уповноважених осіб та переданих ним функцій лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом п. 80.2 ст. 80, п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом. Направлення на перевірку та наказ є дійсними за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу.

У даному випадку наказ та направлення були підписані особами, повноваження яких на підписання відповідних документів від Головного управління ДФС у м. Києві закріплені безпосередньо у Податковому кодексі України в силу посад, які вони обіймають - в.о. керівника та заступником керівника податкового органу, а не уповноваженими особами у розумінні пп. 14.1.1371 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Зазначена норма права передбачає, що уповноважена особа контролюючого органу - посадова (службова) особа контролюючого органу, уповноважена керівником такого органу на виконання певних його функцій в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відтак, підстава, з якої ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» відмовило Головному управлінню ДФС у м. Києві в допуску до проведення фактичної перевірки, є необґрунтованою.

Також колегія суддів враховує, що наказ від 26 червня 2019 року № 8726 та направлення на перевірку від 03 липня 2019 року № 5811/26-15-14-09-01 та № 5812/26-15-14-09-01 оформлені з дотримання вимог, що містяться у п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.

Факт пред`явлення зазначених документів, а також службових посвідчень осіб, які зазначені в направленнях на проведення перевірки - відповідачем не заперечується.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у Головного управління ДФС у м. Києві були наявні законні підстави для здійснення фактичної перевірки, а ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» безпідставно відмовило у допуску до її проведення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес Рітейл Груп», як на підставу для задоволення своїх вимог, вказувало на те, що застосування арешту коштів платника податків згідно з пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, можливе за наявності податкового боргу, який у товариства відсутні.

Посилання відповідача на пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України колегія суддів вважає необґрунтованими, адже вказана норма права визначає повноваження контролюючого органу на звернення до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку.

Натомість у даному випадку Головне управління ДФС у м. Києві звернулося до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного арешту майна ТОВ «Бізнес Рітейл Груп», що перебуває (розміщене, зберігається) за адресою: м. Київ, вул. Якутська, 8 (адреса місця реєстрації відповідача), а не коштів та інших цінностей, що знаходяться в банку.

Також відповідач в апеляційній скарзі вказував на помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність спору про право та підстав для закриття провадження у справі. ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» посилається на постанову Верховного Суду від 27 серпня 2018 року у справі № 821/1613/16, відповідно до якої недопущення посадових осіб контролюючого органу до вчинення дій з продовження проведення перевірки можна вважати вираженням незгоди платника податку, яка свідчить про наявність спору про право, що у свою чергу, не дозволяє застосування до позивача заходів впливу, передбачених пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України.

У якості доказів існування між сторонами спору про право відповідач під час апеляційного розгляду справи надав копії позовної заяви і ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження від 19 серпня 2019 року у справі № 640/15241/19 за позовом ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій щодо призначення перевірки та скасування наказу від 26 червня 2019 року № 8726.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні апеляційної скарги колегія суддів вважає необхідним врахувати не лише постанову Верховного Суду від 27 серпня 2018 року у справі № 821/1613/16, на яку посилається відповідач, а й інші судові рішення Верховного Суду у аналогічних справах.

Наприклад, у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 804/19780/14 викладена правова позиція, відповідно до якої спір про право має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів. Зокрема, під спором про право необхідно розуміти оскарження до суду рішення про застосування адміністративного арешту (п. 94.11 ст. 94 Податкового кодексу України), оскарження податкового повідомлення-рішення, яке покладено в основу податкового боргу, що обумовило звернення податкового органу з поданням у порядку особливого провадження тощо. Помилковою є позиція суду апеляційної інстанції відносно того, що скарга на дії посадових осіб податкового органу щодо проведення перевірки в порядку досудового (адміністративного) оскарження має розумітись як спір про право. Оскарження наказу про проведення перевірки, дій податкового органу щодо її проведення є по суті запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідним поданням, не є спором про право, а отже і підставою для закриття провадження.

Колегія суддів вважає необхідним акцентувати увагу на тому, що Податковий кодекс України встановлює різний порядок накладення арешту на кошти боржника та на інше майна.

Відповідно до абз. 4 п. 94.6 та п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду без попереднього прийняття самостійного рішення, в той час як арешт на майно може бути накладений рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

У разі розгляду судом заяви про арешт коштів на рахунку платника податків, оскарження наказу про призначення перевірки є достатньою підставою для висновку про наявність між сторонами спору про право, адже винесення такого наказу є безпосередньою умовою для виникнення підстав для звернення до суду з такою заявою.

Натомість безпосередньою передумовою для звернення до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків є рішення контролюючого органу щодо арешту майна.

Згідно з п. 94.11 ст. 94 Податкового кодексу України рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що доказом існування між сторонами спору про право може бути оскарження ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» рішення 29 липня 2019 року № 141740 про застосування адміністративного арешту майна платника податків в адміністративному або судовому порядку.

Також колегія суддів враховує, що за загальним правилом, передбаченим ч. 5 ст. 283 КАС України, у разі закриття провадження у справі, заявник має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Проте відповідно до пп. 94.19.1 п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10 (96 годин), рішення суду про визнання арешту обґрунтованим є підставою для припинення адміністративного арешту.

У свою чергу, в разі припинення адміністративного арешту із зазначеної підстави, повторне накладення адміністративного арешту з підстав накладення першого арешту не дозволяється, що передбачено п. 94.21 ст. 94 Податкового кодексу України.

Отже, реалізація контролюючим органом права на накладення адміністративного арешту на майно платника податків і підтвердження його обґрунтованості можлива лише в порядку, передбаченому ст. 283 КАС України.

Відтак, протягом строку, встановленого для вирішення заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, суд зобов`язаний перевірити доводи сторін щодо законності рішення контролюючого органу щодо арешту майна на підставі наявних у справі доказів.

Закриття провадження у справі за заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків можливе у виключних випадках існування між сторонами спору про право, який унеможливлює вирішення заяви.

У даному випадку суд першої інстанції вірно встановив, що підставою для прийняття рішення від 29 липня 2019 року № 141740 про застосування адміністративного арешту майна платника податків став недопуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки. Також судом досліджено підстави недопуску до перевірки, які зазначені ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» та зроблено обґрунтований висновок про їх безпідставність.

Обставин, які б перешкоджали вирішенню заяви в порядку ст. 283 КАС України, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Рітейл Груп» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року - без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 77, 242, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Рітейл Груп» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Кузьменко

А.Ю. Кучма