Справа № 340/427/19
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2019-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 340/427/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року (суддя Петренко О.С.) по справі №340/427/19 за позовом ОСОБА_1 до Фортечного районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування постанови

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фортечного районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в якому просив: скасувати постанову державного виконавця Фортечного районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 06.02.2019 року ВП №41189286 про накладення на нього штрафу у розмірі 42414 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_2.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, де просив рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки заборгованість зі сплати аліментів утворилась з 2005 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 ч.14 ст. 71 Закону України №1404-VIII, введена лише у 2018 році і, таким чином, державний виконавець порушив положення ст. 58 Конституції України про те, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи і ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечував, інші особи, які приймають участь у справі, до суду не зявилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в звязку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Фортечному ВДВС м. Кропівницький ГТУЮ у Кіровоградській області перебуває виконавче провадження №41189286 з примусового виконання виконавчого листа №2-5326-05 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше за неоподаткований мінімум доходів громадян, починаючи з 03.10.2005 року по 03.08.2020 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір заборгованості із моменту відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 84828,09 грн. (а.с.46-47), що перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців.

В порядку ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» до боржника застосовано заходи примусового виконання, а саме тимчасові обмеження в правах від 09.10.2018 року (а.с.31-33,48).

06.02.2019 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби м.Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Саманчук Т.В. в межах виконавчого провадження №41189286 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 42414 грн., що становить 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів. Підставою для прийняття такого рішення послугував факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.12.2018 року у розмірі 84828,09 грн. (а.с.5).

Не погодившись з даним рішенням позивач звернувся до суду.

Статтею 180 Сімейного кодексу України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину.

Відповідно до ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів.

Положеннями ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч.1 ст.18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон № 2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст.11 Закону № 1404-VIII викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев'ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім того, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону № 1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Отже, з 28.08.2018 року Законом № 1404-VIII установлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що з 28.08.2018 року державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 року (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на 06.02.2019 року (тобто на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови) ОСОБА_1, він же боржник у виконавчому провадженні №41189286, має заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу у розмірі 84828,09 грн.

Дані, які б посвідчували ту обставину, що розмір заборгованості зі сплати аліментів зменшений або доказів оспорення в судовому порядку розрахунку заборгованості, зі сплати аліментів, судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надані.

Крім того, суд зазначає, що на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, пункти 3, 12 статті 27 Закону № 2475-VIII у встановленому порядку не визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня постановлення на підставі ч. 4 ст. 272 КАС України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Н.П. Баранник

суддя Ю.В. Дурасова