Справа № 420/2883/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2883/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: Гордієнко Я.С.,

Від відповідача: Стокіч А.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГРЕЙН АГРО» (, адреса: 68500, Одеська обл., Тарутинський р-н, смт. Тарутине, вул. Красна, буд. 3) про стягнення санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГРЕЙН АГРО», в якому позивач просить суд стягнути на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у розмірі 20 766,67 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 274,12 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 року вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 25.06.2019 року.

У судовому засіданні 25.06.2019 року усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву до 05.08.2019 року.

У зв`язку із відключенням електропостачання в Одеському окружному адміністративному суді 05.08.2019 року, судове засідання було перенесено на 20.08.2019 року.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що на підставі наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Югрейн Агро» звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік відділення Фонду встановило, що відповідачем у 2018 році не було створено жодного робочого місця для інвалідів при нормативній кількості таких робочих місць 1. У зв`язку із цим, керуючись положеннями Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» до Товариства було застосовано адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю у розмірі 20 766, 67 грн. Оскільки у встановлений законом строк санкції не були сплачені відповідачем, обласне відділення Фонду звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

03.06.2019 року за вх..№20026/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Югрейн Агро» не погоджується із позовними вимогами. Аргументуючи власну правову позицію, представник відповідача зазначає, що фактично одна особа з інвалідністю була працевлаштована на підприємстві у 2018 році, про що зазначено у направленому позивачу звіті. Крім цього, представник відповідача переконаний, що положення Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не ставлять в обов`язок роботодавця безпосередній пошук осіб з інвалідністю для працевлаштування, а лише вимагають створення умов для такого працевлаштування. У зв`язку із цим відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

06.06.2019 року за вх..№20502/19 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведені пояснення щодо здійсненого розрахунку адміністративно-господарських санкцій та пені за несвоєчасну її виплату.

У судове засідання 20.08.2019 року сторони з`явились. Представник позивача позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі з підстав його необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Югрейн Агро» зареєстровано Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів 30.01.2019 року №51/247/209, що підтверджується Довідкою №12499 від 30.01.2019 року (а.с. 11).

30.01.2019 року відповідачем подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою №10-ПІ (а.с.8). Згідно відомостей зазначеного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) складає 9, з них інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 1 особа.

Згідно Списку працюючих інвалідів - штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2018 році ОСОБА_1 (ІІ група інвалідності) був прийнятий на роботу на підставі Наказу №27-К від 14.12.2018 року (зворот а.с. 8).

На підставі наданого звіту 19.02.2019 року за №03-1/261 позивачем було здійснено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2018 звітний рік, сума яких склала 20 766,67 грн. (а.с. 9), а також в подальшому нарахована пеня.

Оскільки в межах строку, визначеного законодавством, ці кошти не сплачені, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом для примусового стягнення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року №875-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 року «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Міністерством соціальної політики України від 14.04.2011 року №129 (далі Положення), Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 10.02.2007 року №42.

Відповідно до Положення про Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів - Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом бюджетної установи - Фонду соціального захисту інвалідів. Одеське обласне відділення Фонду як бюджетна установа є правонаступником Фонду як урядового органу.

Відділення Фонду є юридичною особою. Одним із покладених на відділення Фонду завдань є збір сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Відділення Фонду вживає заходів щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій у разі їх несплати в установлені законодавством терміни та порядку, в тому числі судовому.

Згідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XI (зі змінами та доповненнями) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Згідно вимог ч.9 ст.19 даного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно, до вимог ч.10 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991р. №875-XI (зі змінами та доповненнями) керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що ТОВ «Югрейн Агро» до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік форми № 10-ПІ, в якому, зокрема, зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) - 8. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач повинен був створити 1 робоче місце, однак не створив жодного.

Факт не створення робочого місця встановлений наступним чином.

Відповідно до пункту 3.2.5 Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженою Наказом Мінпраці України за №42 від 10.02.2007 року та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України за №117/13384 від 13.02.2017 року (далі - Інструкція), середньооблікова чисельність працівників за період з початку року (в тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців 12 (тобто місяців).

Окрім того, відповідно до п.3.4. Інструкції, данні щодо середньооблікової кількості штатних працівників, облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількість осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображається в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно обчислюється в бік збільшення).

Судом встановлено, що на підприємстві з 14.12.2018 року працювала одна особа з інвалідністю ОСОБА_1 (оборотна сторінка а.с. 8).

У відомостях по списку осіб з інвалідність відповідачем самостійно не визначено кількість повних місяців роботи зазначеної особи у Товаристві, зі звіту убачається та не заперечується відповідачем, що інвалід був працевлаштований в останній місяць 2018 року - 14.12.2018р. та пропрацював у 2018 році менше 1 місяця.

Отже, відповідач не створив жодного робочого місця, для працевлаштування осіб з інвалідністю, а у відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю мав створити 1 робоче місце. Навіть з урахуванням того, що ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві 1 місяць, отримано наступний коефіцієнт - 1:12=0,08, що шляхом математичного округлення дорівнює 0, що, у свою чергу, свідчить про відсутність працевлаштованих осіб з інвалідністю.

Таким чином відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2018 року відповідачем не виконано.

Судом також встановлено, що 19.02.2019 року позивачем на підставі отриманого звіту від відповідача було складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2018 звітний рік, у якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників за звітний рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність = 0. З цих підстав у пункті 3 розрахунку позивач прийшов до обґрунтованого висновку, що кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю становить 1.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно ч.4 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому, до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідач самостійно в строк до 15 квітня 2019 року адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю не сплатив.

Крім цього, згідно з п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» №5067 (далі - Закон №5067) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання п.4 ч.3 ст.50 Закону №5067 наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 року затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі - Порядок №316).

Відповідно до п.5 розділу І «Загальні положення» Порядку №316, форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Приписами Закону №5067 та затвердженого Порядку №316 на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Судом встановлено, що 23.05.2019 року позивачем було направлено Лист №03-1/899 на ім`я директора Тарутинського районного центру зайнятості із проханням надати інформацію щодо наявності або відсутності звітів відповідача про наявність вакансій за формою №3-ПН (а.с. 30).

Згідно Листа-відповіді №160/01-30/02 від 05.04.2019 року такі звіти відповідачем не надавались (а.с. 31).

Належних та допустимих доказів на підтвердження надання відповідачем звітності за формою №3-ПН з моменту виникнення підстав для його подання, відповідачем не надано.

Аналіз вищезазначених норм законодавства дав можливість суду у цій справі встановити, що законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відтак, на підприємство покладається обов`язок працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування, в тому числі і центри зайнятості.

При цьому, Законом № 875 також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук роботи для працевлаштування такого інваліда.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми №3-ПН.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16.

Судом встановлено що відповідачем не було дотримано вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», що, у відповідності до ст.19 цього Закону, є підставою для нарахування адміністративно-господарських санкцій.

Що стосується розміру санкції та нарахованої пені, суд зазначає наступне.

Згідно п.3.7 Інструкції №42 У рядку 06 відображається сума коштів адміністративно-господарських санкцій, яку повинен сплатити роботодавець у разі невиконання нормативу.

Для роботодавців, у яких працює від 8 до 15 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій дорівнює:

рядок 05

рядок 06 = 1 х -----------------

2

Згідно відомостей Звіту про працевлаштування інвалідів за 2018 рік сума у рядку 5 складає 41 533,33 грн. (а.с. 8).

Тобто, сума адміністративно-господарської санкції складає 20 766, 67 грн.

Беручи до уваги розрахунки пені із суми санкції та облікової ставки НБУ, який станом на 07.05.2019 року (дата складання позову) становить 17,5%, розмір пені за 1 день складає 12,46 грн., а за період з 15.04.2019 року (останній день добровільної сплати суми санкції) по 07.05.2019 року складає 12,46 грн. * 22 дні = 274,12 грн.

Судом встановлено, що позивачем вірно встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Югрейн Агро» положень ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», застосовано адміністративно-господарську санкцію у відповідності до норм чинного законодавства, а також вірно визначено суму пені, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що відповідачем не обґрунтована власна правова позиція, а позивачем доведена обґрунтованість та правомірність застосування адміністративно-господарських санкцій та пені, суд дійшов висновку, що позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки доказів понесення таких витрат позивачем не надано, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГРЕЙН АГРО» (, адреса: 68500, Одеська обл., Тарутинський р-н, смт. Тарутине, вул. Красна, буд. 3) про стягнення санкцій - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГРЕЙН АГРО», 68500, Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вул.. Красна, буд. 3, , р/р НОМЕР_1 , МФО 328704, Банк ГРУ АТКБ «Приватбанк» на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рахунок управління Державної казначейської служби України в Одеській області / Банк ГУ ДКСУ в Одеській області, Одержувач - УК у Тарутинському районі/50070000, МФО 899998, р/р 5447, суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у розмірі 20766(двадцять тисяч сімсот шістдесят шість)грн. 67коп. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 274 (двісті сімдесят чотири) грн. 12коп. (всього 21040,79 грн.).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 27.08.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.