Справа № 826/16255/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 серпня 2019 року № 826/16255/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

05.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (ПАТ «Укрнафта») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (Офіс), про:

- визнання дій щодо реєстрації податкової застави на нерухоме майно ПАТ «Укрнафта», що знаходиться за адресою: вулиця Київська, 94, місто Охтирка, Сумська область, на підставі акта опису майна ПАТ «Укрнафта» у податкову заставу від 03.09.2015 №18, - протиправними;

- зобов'язання Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби вчинити дії щодо скасування реєстрації податкової застави нерухомого майна ПАТ «Укрнафта», що знаходиться за адресою: вулиця Київська, 94, місто Охтирка, Сумська область, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2015 №826/22115/15 визнано протиправними дії Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників по складанню та затвердженню, зокрема, акту опису майна ПАТ «Укрнафта» у податкову заставу від 03.09.2015 №18.

Позивач наголошує на тому, що складання акту опису майна у податкову заставу є необхідною передумовою для реєстрації податкової застави, тому при неправомірних діях по складанню акту опису майна у податкову заставу відсутній юридичний факт оформлення акта опису, а відповідно, у контролюючого органу відсутня компетенція на реєстрацію у податкову заставу майна платника.

Тому, позивач зазначає, що визнання протиправними дій по складанню та затвердженню акту опису майна у податкову заставу від 03.09.2015 №18, свідчить про протиправність реєстрації податкової застави на майно, включене до вказаного акту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову. Зауважив, що посилання позивача на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2015 №826/22115/15 є передчасним, адже триває касаційне провадження у вказаній справі.

Суд, дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ПАТ «Укрнафта» є власником гуртожитку, розташованого за адресою: вулиця Київська, 94, місто Охтирка, Сумська область.

Позивач пояснив, що вказаний гуртожиток не використовується у виробничих цілях та у зв'язку із витратами на утримання цієї нерухомості ПАТ «Укрнафта» давно намагається передати зазначений гуртожиток для обслуговування у комунальну або іншу власність.

26.10.2017 Охтирською Міською радою прийнято рішення №905-МР «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Охтирка гуртожитку за адресою: вул. Київська, 94».

Також до ПАТ «Укрнафта» звернулись мешканці гуртожитку, які в листі від 11.08.2018 просили сприяти передачі гуртожитку в комунальну власність, оскільки? мешканці зацікавленні у якнайшвидшій реалізації власності на помешкання у повній мірі.

Однак, здійснення передачі вказаної нерухомості неможливе через наявність зареєстрованого Державним реєстратором обмеження - перебування гуртожитку у податковій заставі згідно з актом опису майна у податкову заставу від 03.09.2015 №18, що складений Офісом.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 07.09.2015 зареєстровано податкову заставу на об'єкт нерухомого майна - гуртожиток з підвалом, розташований за адресою: вулиця Київська, 94, місто Охтирка, Сумська область.

В якості підстави виникнення вказаного обтяження зазначено видані Міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів України - Центральним офісом з обслуговування великих платників рішення про опис майна у податкову заставу від 31.10.2014 №1981/10/28-10-25-17 та акт опису майна у податкову заставу від 03.09.2015 №18.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2015 №826/22115/15 визнано протиправними дії Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників по складанню та затвердженню, зокрема, акту опису майна ПАТ «Укрнафта» у податкову заставу від 03.09.2015 №18.

ПАТ «Укрнафта» звернулось до відповідача із листом від 20.08.2018 №01/01/07/2601, в якому вимагало виконати рішення суду у справі №826/22115/15, та виключити вказаний гуртожиток з державних реєстрів обтяжень.

Листом від 31.08.2018 №625/1 відповідач відмовив у виключенні гуртожитку з державних реєстрів обтяжень з підстави не дотримання ПАТ «Укрнафта» вимог статті 92 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), а саме ПАТ «Укрнафта» не вжито належних заходів для заміни предмету податкової застави іншим майном.

Позивач не погодився із вказаною відмовою та звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі:

89.1.1. несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

89.1.2. несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (абзац 1 пункту 89.2 статті 89 ПК України).

Пункт 89.3 статті 89 ПК України передбачає, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пунктів 89.5, 89.7, 89.8 статті 89 ПК України у разі якщо контролюючий орган приймає рішення про включення майна до акта опису, складається відповідний акт опису, один примірник якого надсилається платнику податків з повідомленням про вручення.

Заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою контролюючого органу.

Контролюючий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Згідно пунктів 3.1, 3.2 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №572, (чинного на момент включення гуртожитку до акта опису майна у податкову заставу від 03.09.2015 №18), орган доходів і зборів зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п'ятиденний строк з дня складення акта опису майна, державна реєстрація податкової застави здійснюється щодо нерухомого майна - відповідно до постанов Кабінету Міністрів України: від 22.06.2011 №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» та від 26.10.2011 №1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Таким чином, реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно податкової застави як обтяження на певне майно має передувати виникнення у платника податків податкового боргу, прийняття керівником контролюючого органу рішення про опис майна у податкову заставу, складання акту опису майна, на яке поширюється право податкової застави.

Суд вважає, що лише у разі чіткого дотримання контролюючим органом вимог закону під час здійснення вказаних процедур можна стверджувати про те, що на майно платника правомірно накладено обтяження у вигляді податкової застави та зареєстровано таке обтяження.

Встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2015 №826/22115/15 визнано протиправними дії Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників по складанню та затвердженню, зокрема, акту опису майна ПАТ «Укрнафта» у податкову заставу від 03.09.2015 №18.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що врахування вказаної постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2015 №826/22115/15 є передчасним у зв'язку із тим, що триває касаційне провадження по справі №826/22115/15.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), в редакції станом на час прийняття вказаної постанови, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У відповідності до статті 255 КАС України, в редакції станом на час прийняття вказаної постанови, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2015 №826/22115/15, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2015, отже набрала законної сили 17.12.2015 та є обов'язковою до виконання.

У зв'язку із викладеним виникла ситуація за якої на майно ПАТ «Укрнафта» зареєстровано обтяження у вигляді податкової застави на підставі незаконного складеного акту опису майна у податкову заставу.

Суд вважає, що незаконність дій контролюючого органу щодо складання та затвердження акту опису майна ПАТ «Укрнафта» у податкову заставу від 03.09.2015 №18 свідчить про неможливість вказаного акту зумовлювати будь які правові наслідки, що безумовно спричиняє юридичну дефектність проведеної на підставі такого акту реєстрації права податкової застави на майно, вказане у акті від 03.09.2015 №18.

Навіть за формальної відповідності вимогам закону дій контролюючого органу з проведення вказаної реєстрації на момент її проведення, незаконність підстав для здійснення реєстрації вказує на протиправність таких дій.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також Європейський суд з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов'язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»).

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

При цьому, відповідно до пункту 93.1 статті 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:

93.1.1 отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку;

93.1.2 визнання податкового боргу безнадійним;

93.1.3 набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;

93.1.4 отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті (пункт 93.2 статті 93 ПК України).

Відповідно до пункту 92.2 статті 92 ПК України у разі відчуження або оренди (лізингу) майна, яке перебуває у податковій заставі, платник податків за згодою контролюючого органу зобов'язаний замінити його іншим майном такої самої або більшої вартості. Зменшення вартості заміненого майна допускається тільки за згодою контролюючого органу за умови часткового погашення податкового боргу.

Порядок реєстрації обтяжень на рухоме та нерухоме майно визначено Законами України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зі змінами та доповненнями та від 18.11.2003 №1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» із змінами та доповненнями.

Згідно абзацу третього статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Таким чином, у разі звільнення майна платника податків з-під податкової застави контролюючий орган звертається до органу державної реєстрації прав із заявою про припинення обтяження і виключення запису щодо обтяження рухомого та нерухомого майна з Державного реєстру.

З урахуванням викладеного суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Офісу вчинити дії щодо скасування реєстрації податкової застави нерухомого майна ПАТ «Укрнафта», що знаходиться за адресою: вулиця Київська, 94, місто Охтирка, Сумська область, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що обрання вказаного способу захисту прав позивача жодним чином не призведе до порушення балансу публічних і приватних інтересів, адже вчинення вказаних дій відповідачем не є перешкодою для подальшої реєстрації права податкової застави на вказане майно у законному порядку за умови наявності на те достатніх підстав, в тому числі з урахуванням вимог абзацу 5 пункту 89.2 статті 89 ПК України.

До того ж, навіть якщо в подальшому відповідач повторно, але законно, зареєструє право податкової застави на вказане майно, позивач отримає можливість належним чином виконувати вимоги статей 92, 93 ПК України, в тому числі й для передачі вказаного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Охтирка та зниження соціальної напруги серед мешканців гуртожитку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, в той час, як відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не виконано, покладений на нього обов'язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного у справі платіжного доручення №14121-П18 від 02.10.2018 позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єктів владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити повністю.

Визнати дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо реєстрації податкової застави на нерухоме майно Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», що знаходиться за адресою: вулиця Київська, 94, місто Охтирка, Сумська область, на підставі акта опису майна Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» у податкову заставу від 03.09.2015 №18, - протиправними.

Зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби вчинити дії щодо скасування реєстрації податкової застави нерухомого майна Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» що знаходиться за адресою: вулиця Київська, 94, місто Охтирка, Сумська область, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, провулок Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 00135390).

Відповідач - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (місцезнаходження юридичної особи: 04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11г; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39440996).

Суддя О.М. Чудак