Справа № 308/9779/19
Суддя: Малюк В. М.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9779/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.

при секретарі Матіко Я.Ю.

перекладача Халіма Хамада Магамед

за участю представника позивача - військової частини №1493 Чопського прикордонного загону ДПС України Жила Л.А.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, адміністративну справу за адміністративним позовом військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Республіки Ємен ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

Військова частина № НОМЕР_1 Чопського прикордонного загону ДПС України звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеним адміністративним позовом мотивуючи його тим, що 10.03.2019 року відповідач з наміром подальшого нелегального виїзду до держав - членів ЄС прибув до України. Державний кордон України перетнув у пункті пропуску «Харків-авіа» за своїм національним закордонним паспортом, із вклеєною до нього візою Y05135792. 07 червня 2019 року у відповідача закінчився дозволений йому 90-денний строк перебування в Україні, проте територію України по завершенню цього строку умисно не залишив та в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» продовжував нелегально перебувати в Україні. Замість вжиття заходів щодо виїзду з України у законний спосіб, відповідач віднайшов можливість незаконно потрапити до Словацької Республіки. Для реалізації свого протиправного наміру він увійшов у контакт з особами, які, за зверненням відповідача, організували його незаконне переправлення через державний кордон з України в Словацьку Республіку у складі групи осіб, за що відповідач сплатив цим особам відповідну грошову винагороду. 22 серпня 2019 року на виконання спільного наміру щодо незаконного перетинання державного кордону України відповідач попрямував у бік державного кордону між Україною та Словацькою Республікою. Водночас о 15 год. 00 хв. 22 серпня 2019 року в порядку угоди між Україною та ЄС про реадмісію осіб, встановленим порядком був переданий на територію України з Словаччини в районі 312 п/зн поза пунктом пропуску, та близько 1000 м. від словацько-українського кордону був затриманий прикордонною поліцією СР.

В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Своїми діями іноземець вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

За таких обставин, позивач просить затримати громадянина Республіки Ємен ОСОБА_1 , з метою його забезпечення видворення за межі території України.
Представник позивача військової частини №1493 Чопського прикордонного загону ДПС України Жила Л.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав. Показав, що не має наміру повертатися до Республіки Ємен, оскільки там війна, існує загроза його життю і він зазнає переслідування.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 1 стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Судом встановлено, що 10.03.2019 року відповідач з наміром подальшого нелегального виїзду до держав - членів ЄС прибув до України. Державний кордон України перетнув у пункті пропуску «Харків-авіа» за своїм національним закордонним паспортом, із вклеєною до нього візою Y05135792. 07 червня 2019 року у відповідача закінчився дозволений йому 90-денний строк перебування в Україні, проте територію України по завершенню цього строку умисно не залишив та в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» продовжував нелегально перебувати в Україні. Замість вжиття заходів щодо виїзду з України у законний спосіб, відповідач віднайшов можливість незаконно потрапити до Словацької Республіки. Для реалізації свого протиправного наміру він увійшов у контакт з особами, які, за зверненням відповідача, організували його незаконне переправлення через державний кордон з України в Словацьку Республіку у складі групи осіб, за що відповідач сплатив цим особам відповідну грошову винагороду. 22 серпня 2019 року на виконання спільного наміру щодо незаконного перетинання державного кордону України відповідач попрямував у бік державного кордону між Україною та Словацькою Республікою. Водночас о 15 год 00 хв 22 серпня 2019 року в порядку угоди між Україною та ЄС про реадмісію осіб, встановленим порядком був переданий на територію України з Словаччини в районі 312 п/зн поза пунктом пропуску, та близько 1000 м. від словацько-українського кордону був затриманий прикордонною поліцією СР.

В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно до п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно вимог п.1 ст.30 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, - органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення.

Однак, згідно ст.31 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

За ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Частиною 2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно із ст.3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань. Для визначення наявності таких підстав компетентні власті беруть до уваги всі обставини, що стосуються справи, включаючи, у відповідних випадках, існування в даній державі постійної практики брутальних і масових порушень прав людини.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При розгляді справ щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту необхідно враховувати, що інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації.

Відповідно до положень статті 1 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року під цією особою визначають особу, яка не є громадянином країни прибуття, внаслідок ґрунтовних побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до частини третій статті 78 Кодексу адміністративного суд України обставини, визнані судом загальновідомими, звільнені від подальшого доказування.

Відповідно до роз`яснень пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні", суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах Державної міграційної служби України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях.

Єменська Республіка - це держава в Південно-Західній Азії, розташована на півдні Аравійського півострова. Омивається Червоним і аравійським морями індійського океану. Має сухопутний кордон із Оманом та Саудівською Аравією.

Згідно з офіційною інформацією, яка викладена в листі міністерства закордонних справ України від 01.02.2018 № 650/17-110-311 "військовий конфлікт між повстанцями руху "Ансар Алла" разом із колишнім президентом, які наразі контролюють столицю м.Сана, та урядовими силами на чолі з міжнародно визнаним главою країни А.Хаді,, штаб-квартира яких розташована в м.Аден, триває з 2014 року.

У березні 2015 року Саудівська Аравія та низка країн Аравійського півострову розпочали військову операцію щодо звільнення території Ємену, підконтрольних хусітам. Наразі найбільш небезпечними для проживання та перебування районами, які до цього часу перебувають під контролем повстанців, є південно-західна частина країни зі столицею в м.Сана та території північно-західного кордону із Саудівською Аравією".

Варто також зауважити, що УВКБ ООН висловлено позицію ситуації в Ємені (12 лютого 2018 року), згідно з якою на даний час в Ємені відбувається тривалий внутрішній конфлікт, який охоплює фактично усю територію держави.

Так, суд зазначає, що у червні повітряним нальотом був вражений головний госпіталь Аль-Таври Ходейди, один з найбільш завантажених медичних установ у постраждалому від конфлікту Ємені(https://zik.ua/news/2018/08/03/aviaudary_po_iemenskiy_hodeydi_zabraly_zhyttya_20_lyudey_1378971); 9 серпня арабська коаліція під керівництвом Саудівської Аравії здійснила авіаудар по території, яку утримують повстанці - хусити. В результаті загинули щонайменше 29 дітей молодших 15 років, які їхали у шкільному автобусі (https://zik.ua/news/2018/08/10/aviaudar_u_yemeni_kilkist_zhertv_zrosla_do_50_osib_138395).

Отже, ситуація в країні походження позивача нестабільна.

Таким чином, існують загальновідомі офіційні документи, які підтверджують обґрунтованість існування серйозної та не вибіркової загрози життю відповідача, його безпеці чи свободі в країні походження, в якій триває військовий конфлікт та існує ситуація загальнопоширеного насильства, що є наразі загальновідомим фактом.

Отже, як встановлено в судовому засіданні відповідачу у країні походження Республіці Ємен може загрожувати небезпека, у зв`язку з чим він не може бути примусово видворений з України, тому позовні вимоги щодо затримання з метою примусового видворення відповідача за межі території України не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,257,241,244,246, 289 КАС України, ст. ст.4,9,16,29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Республіки Ємен ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду В.М. Малюк