Справа № 240/9007/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Житомир справа № 240/9007/19

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфіменко О.В.,

секретаря судового засідання Магдич В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника третьої особи Коберник Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України в м. Житомирі про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

25.06.2019 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому вона, з врахуванням поданих уточнень, просить:

- визнати протиправними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду Украни в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 4693,50 грн;

- зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області оформити та видати ОСОБА_1 подання про отримання помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 4693,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що має право на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4693,50 грн, оскільки, вказана житлова нерухомість була придбана ОСОБА_1 вперше, однак, відповідач протиправно відмовляє у видачі подання для повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи.

11.07.2019 на адресу суду від представника Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області у строк та у порядку, визначеному статтею 165, частиною третьою статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подано до відділу документального забезпечення суду письмові пояснення по справі вих. №06-10-10 (а.с. 23-26).

16.07.2019 представником відповідача у строк та у порядку, визначеному статтею 162, частиною першою статті 261 КАС України подано до відділу документального забезпечення суду відзив на позовну заяву вих. №19570/08 від 15.07.2019 (а.с. 28-31).

16.07.2019 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про процесуальне правонаступництво вих. №19570/01/08 (а.с. 36-37).

18.07.2019 на адресу суду від позивача надійшли заперечення на відзив на адміністративний позов (а.с. 42).

18.07.2019 ухвалою суду від 18.07.2019 справу №240/9007/19 призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.08.2019 на 12:00 (а.с. 46).

У судовому засіданні 20.08.2019 судом поставлено на обговорення клопотання представника відповідача про процесуальне правонаступництво.

Представник позивача та представник третьої особи не заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

У судовому засіданні суд ухвалою від 20.08.2019, постановленою у порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати, задовольнив клопотання представника відповідача та замінив відповідача у справі Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 20.08.2019 (а.с. 61-62).

У судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 60), яка прийнята судом, крім того просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі та з підстав, що зазначені у позовній заяві, з урахуванням уточнень.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, 20.08.2019 електронною поштою надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, з врахуванням клопотання про процесуальне правонаступництво. Проти заявлених вимог заперечував з підстав, що викладені у відзиві на адміністративний позов (а.с. 52).

Представник третьої особи проти заявлених вимог не заперечувала, щодо результатів розгляду справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02.04.2019 ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу квартири з гр. ОСОБА_2 , згідно з умов якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 прийняла у власність зі сплатою грошей у сумі 469350 гривень двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Вказаний договір купівлі-продажу квартири було посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Доброльожею В.В. 02.04.2019 реєстр №736.

При укладенні договору ОСОБА_1 сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості придбаної квартири, що становить 4693,50 грн (469350:100*1=4693,50). Сплата якого підтверджується банківською квитанцією філії ЖОУ АТ «Ощадбанк» за №60 від 02.04.2019 (а.с. 14).

Відповідно до змісту позовної заяви, позивач заявлені вимоги обґрунтовує тим, що житлова нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_1 вперше, а тому позивач має право на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4693,50 грн.

Вказує, що зверталась із відповідною заявою до відповідача, однак, він відмовляє у видачі подання для повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна (а.с. 15).

Наголошує, що відмова, викладена у листі відповідача вих. №5836/04-01 від 13.05.2019 не відповідає фактичним обставинам справи та порушує права та законні інтереси позивача в частині реалізації права на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, придбаного ОСОБА_1 вперше.

Як встановлено зі змісту відзиву на позовну заяву вих. №19570/08 від 15.07.2019, відповідач вказує, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження факту придбання житла уперше, а тому правові підстави для видачі подання щодо повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4693,50 грн відсутні (а.с. 16). Тому відповідач при наданні оскаржуваної відмови у видачі подання щодо повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оформленої листом вих. №5836/04-01 від 13.05.2019 діяв у межах, на підставі та в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до змісту письмових пояснень по справі вих. №06-10-10 від 11.07.2019, Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області зазначає, що не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 не порушувало. Вказує, що третя особа не має повноважень щодо втручання у діяльність відповідача щодо його правових відносин із позивачем, а відповідач згідно з частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України, як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Щодо результатів розгляду справи покладається на розсуд суду та не заперечує проти задоволення позову у частині визнання дій відповідача неправомірними та надання відповідачем подання ОСОБА_1 для повернення помилково сплачених коштів (а.с. 23-26).

Судом встановлено, що Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (правонаступником якого є ГУ ПФУ в Житомирській області) листом вих. №5836/04-01 від 13.05.2019 повідомило позивачу, що його заяву про повернення 1% збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування розглянуто. Зазначено, що управління в змозі видати подання для повернення платнику помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування лише на підставі документів, які б підтверджували придбання нерухомого майна вперше. Проте, на даний час на території України не існує єдиної системи реєстрації прав власності ні нерухоме майно і відповідного органу, уповноваженого видавати довідки про підтвердження обставин первинного придбання житла особою, що придбаває житло вперше. Зазначено, що вказані обставини можуть бути визнані в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, підстав видати подання для повернення коштів в управління не має (а.с. 16).

Не погоджуючись із наданою відмовою та вважаючи її протиправною, наголошуючи, що відомості, викладені у листі вих. №5836/04-01 від 13.05.2019 не відповідають фактичним обставинам справи, а спірна відмова порушує права та законні інтереси позивача в частині реалізації права на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, придбаного позивачем вперше, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною другою статті 19 Основного Закону визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України проголошено, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону №400/97-ВР передбачено, що об`єктом оподаткування є, для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону №400/97-ВР платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують до Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом №400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок №1740).

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 №475/97-ВР, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) конвенційне поняття "майно" являє собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності (справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини", заява №42527/98, рішення від 12.07.2001 п.83).

Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справа "Спорронг та Льонрот проти Швеції").

У Рішенні ЄСПЛ від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії").

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту листа Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вих. №5836/04-01 від 13.05.2019, підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі подання для повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна зазначено ненадання позивачем доказів придбання вказаного житла уперше.

Суд не погоджується із доводами відповідача в частині не надання позивачем належних доказів на підтвердження факту придбання житла уперше, покладення такого обов`язку надання доказів на позивача та зазначає наступне.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 44 КАС України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд наголошує, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше, саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Правова позиція суду узгоджується із правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 (справа №819/33/17) та постанові від 28.11.2018 (справа №813/1126/17), які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Позивачем на підтвердження факту придбання житлової нерухомості уперше було надано інформаційну довідку - Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №163959069 від 17.04.2019, відповідно до змісту якої інші записи та відомості про набуття позивачем права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу, окрім квартири АДРЕСА_1 , відсутні (а.с. 11-13).

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання нею житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за нею будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови у видачі подання для повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оформленої листом вих. №5836/04-01 від 13.05.2019, прийнята з порушенням частини другої статті 19 Конституції України та не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд у постанові від 18.10.2018 у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем у порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність дій відповідачем щодо відмови у видачі подання для повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оформленої листом вих. №5836/04-01 від 13.05.2019, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ,. РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича,7, м. Житомир, 10003. РНОКПП/), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України в м. Житомирі (вул. Святослава Ріхтера, 12/5, м. Житомир, 10008, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 4693,50 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області оформити та видати ОСОБА_1 подання про отримання помилково сплачених коштів на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 4693,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 27 серпня 2019 року.

Головуюча суддя О.В. Єфіменко