Справа № 824/220/19-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/220/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

14 серпня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Франовської К.С. Мацького Є.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника відповідача: Ахтемійчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23 листопада 2018 року № Ф-148126-54, про сплату заборгованості на суму 15 819,54 грн; зобов`язання ГУ ДФС у Чернівецькій області виключити з інтегрованої автоматизованої системи "Податковий блок" заборгованість зі сплати єдиного внеску.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивач протягом періоду, за який контролюючим органом нараховано єдиний внесок (2017-2018 рр.) перебував на обліку як фізична особа-підприємець, його діяльність не була припинена, а отже був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок відповідно до закону.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач повноважних представників в судове засідання не направив, хоча повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.08.2004 року здійснено запис про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , № запису: 0000014.

З 03.08.2004 року ФОП ОСОБА_1 взятий на облік в Сокирянській ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області.

Відповідно до постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2011 року у справі №2а/2470/1430/11 за позовом Сокирянської об`єднаної державної податкової інспекції до приватного підприємця ОСОБА_1 адміністративний позов Сокирянської ОДПІ задоволено повністю, припинено підприємницьку діяльність приватного підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідент.номер НОМЕР_1 ). Копію постанови направлено сторонам та державному реєстратору. В даному рішенні судом визначено, що воно підлягає негайному виконанню (а.с.27).

Згідно з супровідним листом Чернівецького окружного адміністративного суду за №2а/2470/1430/11 від 12.07.2011 року, сторонам направлено копію постанови суду від 12.07.2011 року у справі №2а/2470/1430/11 (а.с.26).

23.11.2018 року податковим органом сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-148126-54, загальна сума боргу з єдиного внеску станом на 31.10.2018 становить 15819,54 гривень (а.с. 20).

29.11.2018 року здійснено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , № запису: 1000014, стан суб`єкта припинено (а.с.14-19).

21.12.2018 року позивач подав скаргу до ДФС України, в якій просив скасувати спірну вимогу (а.с.21-22).

28.01.2019 року ДФС України винесено рішення № 4196/6/99-99-11-05-02-25 про залишення скарги без розгляду (а.с.23-25).

Не погодившись з нарахуванням боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення податкового органу не узгоджується з принципом верховенства права, в той час коли підприємницьку діяльність позивача припинено за судовим рішенням у справі №2а/2470/1430/11, яке набрало законної сили 25.07.2011 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок сплати і повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначається Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VІ (далі -Закон № 2464-VІ).

Відповідно до п. 2 ст.1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

П. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

П. 2 ч. 1 ст.7 Закону № 2464-VІ в редакції, чинній з 01.01.2017 року, передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, 4 на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п.5 ч. 1 ст.1 Закону №2464-VІ).

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону 2464-VІ єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, у фізичних осіб - підприємців з 01.01.2017 року виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не менше 704,0 грн./місяць протягом 2017 року, та у сумі не менше 819,06 грн./місяць протягом 2018 року, в тому числі за відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період.

При цьому Закон 2464-VІ пов`язує обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску не з фактичним здійсненням господарської діяльності, а зі статусом фізичної особи - підприємця відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що протягом 2017-2018 рр. позивач перебував на обліку як фізична особа - підприємець і його діяльність не була припинена, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2011 року у справі №2а/2470/1430/11 підприємницьку діяльність приватного підприємця ОСОБА_1 припинено.

Водночас, запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 здійснено лише 29.11.2018 року.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) в редакції, чинній на момент нарахування позивачу боргу (недоїмки), фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно з ч.3 ст.46 Закону № 755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 ) фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ч. 1 ст.51 № 755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 ) державний реєстратор у день державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця у порядку, визначеному статтями 47-50 цього Закону, зобов`язаний надіслати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця.

Таким чином, підставою для зняття фізичної особи-підприємця з обліку є відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця.

Порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством фізичної особи - підприємця визначено ст.49 Закону № 755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 ).

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону № 755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 ) суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення: до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Згідно з ч.5 ст.49 Закону № 755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 ) порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством фізичної особи - підприємця, здійснюється за процедурами, встановленими частинами дев`ятою - вісімнадцятою статті 47 цього Закону.

Відповідно до ч.9 ст.47 Закону № 755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 ) для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу такі документи:

- заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням;

- довідку відповідного органу державної податкової служби про відсутність заборгованості по податках, зборах (обов`язкових платежах);

- довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості.

Таким чином, постанова суду не позбавляє платника податків та зборів статусу підприємця. Для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, в тому числі за судовим рішенням, фізична особа - підприємець повинна подати державному реєстратору документи, передбачені ч.9 ст.47 Закону № 755-IV.

Водночас, ОСОБА_1 не надав доказів того, що він подавав державному реєстратору вказані вище документи в період з 12 липня 2011 року по 23.11.2018 року. При цьому позивач не заперечує, що рішення суду про припинення підприємницької діяльності він отримав у 2011 році.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що в період 2017-2018 рр. ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа - підприємець і його діяльність не була припинена, а отже позивач зобов`язаний сплатити єдиний внесок відповідно до Закону.

Таким чином, оскільки за позивачем зберігався статус фізичної особи-підприємця, з яким Закон №2464-VІ пов`язує обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску, відповідач обґрунтовано сформував та направив позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-148126-54 зі сплати єдиного внеску в сумі 15 819,54 гривень.

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.11.2018 року №Ф-148126-54 прийнята відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, тому доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.

Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 серпня 2019 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Франовська К.С. Мацький Є.М.