Справа № 357/8568/19
Суддя: Кошель Б. І.
Дата ухвалення: 2019-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/8568/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Першого заступника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт Олексія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Першого заступника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт Олексія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, посилаючись на те, що 25.06.2019 року першим заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт О.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПНЦМУ №003921, якою постановлено відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн. Зазначив, що підставою для винесення оскаржених постанов та накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, стало: порушення гр. Республіки Грузія ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 правил перебування іноземців на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України, а саме проживав без документів на право проживання в Україні. Позивач вважає зазначену постанову протиправною, прийнятою з численними порушеннями законодавства та такою, що підлягає скасуванню, так як в його діях відсутні подія і склад адміністративного правопорушення та такою, що підлягає скасуванню. А тому, просив визнати протиправною та скасувати постанову від 25 червня 2019 року серії ПНЦМУ №003921 винесену Першим заступником Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт Олексієм Олександровичем, про накладення адміністративного стягнення на громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 05.08.2019 року у вказаній справі відкрито провадження

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що учасники справи, відповідно до ст. 268 КАС України, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25.06.2019 року уповноваженою особою Державної міграційної служби України ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області заступником начальника адміністративного відділу Тітаренко А.С. складено протокол серії ПР ЦМУ № 003921 про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 25.06.2019 року о 21-00 по вул. Петропавлівська,11 було виявлено гр. Республіки Грузія ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України, а саме проживав без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП. В протоколі міститься відмітка про відмову від підпису особи, стосовно якої складено протокол. (а.с.8).

У вказаному протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 26.06.2019 року о 10 год. 00 хв. у приміщенні територіального органу (підрозділу) Державної міграційної служби України, розташованому за адресою м. Київ, вул. Петропавлівська, буд. 11.

25.06.2019 року першим заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт Олексієм Олександровичем щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн. за правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін, що є порушенням вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Позивач не погоджується з вказаною постановою вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови серії ПНЦМУ №003921 від 25.06.2019 року порушені вимоги ст.ст. 268,277-2, 283,285 КУпАП.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області від 29.03.2019 року № 64, на підставі пунктів 3,4 частини першої статті 12, Закону України «Про імміграцію», позивачу дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 23.10.2008 року, скасовано. Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 від 28.01.2016 скасована.

На підставі Рішення № 64 від 29.03.2019 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області 25.06.2019 року щодо позивача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або до третьої країни із забороною в`їзду на територію України, строком на 3 роки до 25.06.2022 року, на підставі статті 26, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про імміграцію» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Пунктом 24 Порядку № 1983 передбачено, що про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Разом з цим, вищезазначені норми відповідачем дотримані не були, оскільки позивача повідомлено про таке рішення у встановлений термін не було, посвідку на постійне проживання не вилучено, хоча інформація про місцезнаходження позивача відповідачу була достовірно відома.

Позивач, не погодившись із вищезазначеними рішеннями, подав до Київського окружного адміністративного суду позов про визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.03.2019 року №64 про скасування дозволу на імміграцію та рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 25.06.2019 року про примусове повернення до країни проходження або до третьої країни. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року відкрито провадження у справі №320/3781/19 за вказаним позовом.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про імміграцію», якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та ін.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно положень ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013 №825, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1654/24186, а саме п. 1.3. передбачає, що особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства в приватних справах і надали їм житлову площу та порушили при цьому порядок їх перебування.

Згідно п. 2.1. вищевказаної Інструкції, уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Раом з тим, в силу вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За вимогами ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Як убачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_2 порушив правила перебування іноземців на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України, а саме проживав без документів на право проживання в Україні. За вказане порушення ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП.

Будь-яке обґрунтування необхідності застосування до позивача накладення адміністративного стягнення в оскаржуваній постанові відсутні. Відсутні у вказаній постанові і посилання на правові підстави, якими керувався відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В постанові лише зазначено, що вона прийнята з метою забезпечення виконання положень ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України», висловив позицію, що принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В ч.2 цієї ж статті вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а позивач не надав суду будь-яких додаткових доказів своєї невинуватості, крім тих, що були додані до позовної заяви, суд керуючись положеннями ч. 5 ст. 77 КАС України приймає рішення на підставі доказів наявних у справі.

Між тим, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Крім того, обставини на які посилається відповідач при винесенні оскаржуваної постанови спростовуються доказами, наданими позивачем.

Будь-які посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. А постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №338/1/17 від 26.04.2018.

Згідно із положеннями ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Як вже зазначалось, на підставі Рішення № 64 від 29.03.2019 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області 25.06.2019 року щодо позивача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або до третьої країни із забороною в`їзду на територію України, строком на 3 роки до 25.06.2022 року, на підставі статті 26, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Однак, позивача повідомлено про рішення № 64 від 29.03.2019 року у встановлений термін не було, а про його існування позивачу стало відомо зі змісту рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області 25.06.2019 року про примусове повернення до країни походження або до третьої країни.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про імміграцію» особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Разом з тим, відповідачем при складенні оскаржуваної постанови не були враховані порушення законодавчовизначеного порядку інформування особи про прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, можливість його оскарження та право протягом визначеного ст. 13 Закону строку добровільно виїхати за межі України.

Крім того, як вже зазначалось, в протоколі серії ПР ЦМУ № 003921 про адміністративне правопорушення, міститься відмітка, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 26.06.2019 року о 10 год. 00 хв. у приміщенні територіального органу (підрозділу) Державної міграційної служби України, розташованому за адресою м. Київ, вул. Петропавлівська, буд. 11, однак розгляд справи відбувся 25.06.2019 року, що підтверджується оскаржуваною постановою. Окрім того, доказів про повідомлення позивача про розгляд справи та про зміну дати розгляду справи протокол та постанова не містять.

З огляду на означене, суд приходить до висновку про протиправність прийнятої відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН ЦМУ № 003921 від 25.06.2019 року. А тому, остання підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається із матеріалів справи копію протоколу про адміністративне правопорушення та оспорюваної постанови від 25 червня 2019 року, позивач отримав 26.07. 2019 року у відповідь на запит адвоката Батура П.О. Із даним позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 02.08.2019 року. Тобто у строки передбачені ч. 2 ст. 286 КАС України.

Згідно ст. 288 КУпАП позивач був звільнений від сплати державного мита (судового збору), тому відсутні правові підстави для розподілу витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст 19, 26 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 203, 245, 247, 251, 268,280 КУпАП, ст.ст. 2, 3, 8, 9, 72, 77, 90, 122-123, 205, 241-246, 272, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Першого заступника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт Олексія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Визнати протиправною та скасувати постанову сер. ПНЦМУ №003921 від 25.06.2019 року винесену першим заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт О.О. про накладення адміністративного стягнення на громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель