Справа № 200/8865/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2019 р. Справа№200/8865/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (надалі - відповідач) про:

- визнання протиправними дії щодо обмеження строку надання допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям;

- зобов`язання призначити та виплатити допомогу малозабезпеченим сім`ям на підставі заяви від 13 жовтня 2016 року відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям»;

- зобов`язання призначити та виплатити допомогу на дитину одинокій матері на підставі заяви від 13 жовтня 2016 року відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», тобто до досягнення ОСОБА_2 18 років.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка має малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і за місцем фактичного проживання з 13 жовтня 2016 року перебуває на обліку у відповідача як отримувач допомоги, в тому числі, на дітей одиноким матерям та допомоги малозабезпеченим сім`ям. 02 червня 2019 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання інформації щодо призначення допомоги на її дитину та невиплати допомоги, на яку листом від 18 червня 2019 року відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати допомоги так як її було призначено на визначений період, який закінчився. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, такими, що порушують чинне законодавство, оскільки допомога одинокій матері та малозабезпеченій сім`ї за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а позбавивши дитину відповідної допомоги відповідач фактично порушив інтереси дитини, що є неприпустимим.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, поновлено строк звернення до суду з даним позовом та відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду письмові заперечення проти позову та всі докази на їх підтвердження, які наявні у відповідача.

15 серпня 2019 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому зазначено, що відповідно до норм чинного законодавства допомога одиноким матерям та допомога малозабезпеченим сім`ям призначається на шість місяців. 13.10.2016 року позивач звернулась до Управління з питання призначення допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за місцем фактичного проживання згідно довідки ВПО, на підставі чого їй було призначено допомогу при народженні дитини - з 01.01.2016 по 31.01.2016 в розмірі 10320,00 грн., з 01.02.2016 по 31.01.2019 в розмірі 860,00 грн. щомісячно; ДСД малозабезпеченим сім`ям - з 01.10.2016 по 30.11.2016 в розмірі 1417,80 грн. щомісячно, з 01.12.2016 по 31.03.2017 в розмірі 1538,58 грн. щомісячно (термін призначення та виплати 6 місяців згідно вимог законодавства); допомоги на дітей одиноким матерям - з 01.10.2016 по 30.11.2016 в розмірі 1228,00 грн. щомісячно, з 01.12.2016 по 31.03.2017 в розмірі 1355,00 грн. щомісячно (термін призначення та виплати 6 місяців згідно вимог законодавства) і згідно особистої заяви ОСОБА_1 , вона була ознайомлена з порядком призначення та виплати всіх видів соціальної допомоги. 22.12.2017 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Управління з питання продовження виплати допомог на наступний 6-ти місячний термін, у зв`язку з чим їй було призначено ДСД малозабезпеченим сім`ям - з 01.12.2017 по 31.05.2018 в розмірі 1281,86 грн. щомісячно (термін призначення та виплати 6 місяців згідно вимог законодавства); допомоги на дітей одиноким матерям - з 01.12.2017 по 31.05.2018 в розмірі 1062,00 грн. щомісячно (термін призначення та виплати 6 місяців згідно вимог законодавства). В період з 22.12.2017 (останнє звернення) по теперішній час позивач з необхідним пакетом документів не зверталась, тому підстави для здійснення призначення (подовження виплат) вказаних видів допомог відсутні. Крім того відповідач зазначив, що в позовній заяві адресою для листування позивача вказано адресу реєстрації мешкання, що наразі підтверджує факт відсутності внутрішнього переміщення та свідчить про ненадання інформації до уповноваженого органу з питань соціального захисту населення. У зв`язку з чим, представник Управління вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 16-19).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач народила доньку - ОСОБА_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області 27 травня 2016 року складено відповідний актовий запис №344 та видано свідоцтво (а.с. 21).

Позивач та її дитина є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України (м. Макіївка), фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.10.2016 року № (а.с. 20).

13.10.2016 року позивач звернулась до Управління із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, на підставі чого їй було призначено допомогу при народженні дитини - з 01.01.2016 по 31.01.2016 в розмірі 10320,00 грн., з 01.02.2016 по 31.01.2019 в розмірі 860,00 грн. щомісячно; ДСД малозабезпеченим сім`ям - з 01.10.2016 по 30.11.2016 в розмірі 1417,80 грн. щомісячно, з 01.12.2016 по 31.03.2017 в розмірі 1538,58 грн. щомісячно; допомоги на дітей одиноким матерям - з 01.10.2016 по 30.11.2016 в розмірі 1228,00 грн. щомісячно, з 01.12.2016 по 31.03.2017 в розмірі 1355,00 грн. щомісячно (а.с. 46-55).

22.12.2017 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Управління із заявою про продовження виплати допомоги на наступний 6-ти місячний термін, у зв`язку з чим їй було призначено: ДСД малозабезпеченим сім`ям - з 01.12.2017 по 31.05.2018 в розмірі 1281,86 грн. щомісячно; допомоги на дітей одиноким матерям - з 01.12.2017 по 31.05.2018 в розмірі 1062,00 грн. щомісячно (а.с. 56-63).

Згідно довідок Управління від 08.08.2019 року №1343 та №1344, допомога на дитину одиноким матерям та державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям за вказані періоди виплачена в повному обсязі (а.с. 68-73).

На звернення позивача від 02.06.2019 року щодо підстав невиплати допомоги на дітей одиноким матерям та допомоги малозабезпеченим сім`ям Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради надана відповідь від 18.06.2019 року № 56.13-16243-56.13.1, в якій зазначено, що виплати допомог були припинені у зв`язку із закінченням термінів призначення, заборгованість по виплаті відсутня, інших звернень від ОСОБА_1 не надходило (а.с. 24-32).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Щодо допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Згідно із ст. 4 вказаного Закону заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються документи, що передбачені вказаною статтею Закону.

Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.

Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 6 Закону державна соціальна допомога призначається на шість місяців.

Одиноким особам, визнаним за результатами медико-соціальної експертизи непрацездатними, які не мають інших джерел до існування, державна соціальна допомога може бути призначена на строк визнання особи непрацездатною.

Одиноким особам, які досягли 65-річного віку і не мають інших джерел до існування, державна соціальна допомога може бути призначена довічно.

Зазначені у частинах другій та третій цієї статті умови застосовуються також при призначенні державної соціальної допомоги непрацездатному подружжю при відсутності осіб, зобов`язаних їх утримувати відповідно до закону.

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250.

За приписами пункту 2 Порядку державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Пунктом 6 вказаного Порядку визначений перелік документів, що подається заявником та встановлено, що для призначення соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву і декларацію про доходи та майно. Для призначення соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву і декларацію про доходи та майно.

Таким чином, відповідно до норм вказаного Закону та Порядку, державна соціальна допомога призначається на шість місяців, крім випадків, визначених ст. 6 Закону і для призначення соціальної допомоги на наступний строк необхідно подати заяву і декларацію про доходи та майно.

Як зазначалося судом вище, позивач востаннє зверталась до відповідача із заявою та відповідними документами 22.12.2017 року, то допомога їй була виплачена з 01.12.2017 по 31.05.2018.

А отже, оскільки позивач для отримання соціальної допомоги на наступний строк до відповідача не звертався, доказів призначення такої допомоги довічно суду не надано, для подовження виплат без заяви позивача та надання необхідних документів відсутні правові підстави.

Щодо допомоги на дітей одиноким матерям.

Частинами 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є, зокрема, допомога на дітей одиноким матерям.

Статтею 18-1 вказаного Закону визначено право на допомогу на дітей одиноким матерям.

Відповідно до ст. 18-3 Закону допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків призначається на кожну дитину.

Статтею 18-4 Закону визначені умови, за яких виплата допомоги на дітей одиноким матерям припиняється або призупиняється.

Так, відповідно до вказаної статті виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду;

- скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним;

- реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку;

- надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності увипадках, передбачених законом;

- смерті дитини;

- смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі:

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового працевлаштування дитини.

У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Частиною 2 ст. 1 Закону визначено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751.

Вказаний Порядок (п.п. 33 - 38) містить аналогічні положення.

Пунктом 35 Порядку визначено перелік документів, які подаються до органу соціального захисту населення для призначення допомоги на дітей одиноким матерям.

Відповідно до п. 36 Порядку допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно.

Допомога виплачується протягом шести календарних місяців.

Відповідачем не заперечується право позивача на отримання допомоги на дітей одиноким матерям і така допомога підлягає виплаті щомісяця як мінімум по місяць досягнення дитиною 18-річного віку, і періодично виплачувалася позивачу на підставі її заяв від 13.10.2016 року та від 22.12.2017 року, однак за подовженням допомоги позивач з заявою до відповідача не зверталась, при цьому з порядком призначення та виплати допомоги була ознайомлена, що підтверджується заявами позивача (а.с. 47, 57).

Разом з тим, суд не приймає посилань відповідача на те, що виходячи з позовної заяви позивач з дитиною на даний час проживає на тимчасово окупованій території України і на території міста Маріуполь не проживає, що підтверджує факт відсутності внутрішнього переміщення та свідчить про ненадання інформації до уповноваженого органу з питань соціального захисту населення, оскільки реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в Україні, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти її права на отримання належних їй виплат. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, у зв`язку з наведеним, приймаючи до уваги, що позивач не звертались до відповідача із відповідними заявами про подовження виплати допомог на наступний шестимісячний термін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За спірних правовідносин у відповідача були відсутні правові підстави для подовження виплати допомог з огляду на відсутність відповідних заяв з боку позивача.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись ч.2 ст. 2 КАС України, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивачу ухвалою від 29 липня 2019 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, тому слід стягнути з позивача - ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 6001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Судове рішення складено та підписано 23 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко