Справа № 580/416/19
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2019-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року справа № 580/416/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

за участю:

секретаря - Сачинської В.С.,

представника позивача - адвоката Давигори С.А. (за довіреністю).

представника відповідача - Дубиновської Ю.О. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанов про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління Держпраці у Черкаській області, в якій просить визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-006 від 03.01.2019 у сумі 4173 грн. та №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-007 від 03.01.2019 у сумі 11169 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 13 по 14 грудня 2018 року інспектором праці Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого був складений акт №ЧК-1163/365/АВ від 14.12.2018. В акті інспекційного відвідування встановлено порушення норм трудового законодавства, зокрема, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від фізичної особи-підприємця не провадиться в день звільнення, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 116 КЗпП України та ч. 1 ст. 47 КЗпП України; заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 115 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про відпустки»; виплата заробітної плати проводиться два рази на місяць через проміжок часу пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, чим порушено вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України та ч. 4 ст. 21 Закону України «Про оплату праці».

На підставі акта інспекційного відвідування, відповідачем винесено оскаржувані постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 03.01.2019.

Позивач стверджує, що підстави для здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю були відсутні.

Також, позивач зазначає, що наведені у постанові №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-007 від 03.01.2019 обставини не є порушеннями, що підпадають під ознаки порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі.

Відповідно до постанови №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-006 за порушення інших вимог трудового законодавства, на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, на позивача накладено штраф у розмірі 4173,00 грн. Позивач зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ, складений у місті Каневі 14 грудня 2018 року, розглянутий Канівський міськрайонним судом (справа №697/2836/18, судове провадження №3/697/39/2019). 15 січня 2019 року Канівським міськрайонним судом ухвалена постанова, якою суд постановив провадження по справі за ч. 1 ст. 41 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за малозначністю вчиненого правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП та обмежитись усним зауваженням. За вказаних обставин позивач вважає, що на підставі ч. 4 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню у цій справі обставини того, що порушення трудового законодавства, зафіксовані в акті відвідування, не мають суспільної небезпеки, носять формальний характер.

28 травня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що відповідно до пп. 6 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від26..04.2017 №295, на підставі листа-інформації Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 28.09.2018 №61000/05-03 щодо страхувальників, які нараховують заробітну плату менше мінімальної, наказом Управління Держпраці у Черкаській області від 12.12.2018 №1192-Н призначено проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що позивач не заперечує фактів допущення ним порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих в акті інспекційного відвідування від 14.12.2018.

01 липня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив на позов, в якій позивач зазначає, що Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, поширюється на фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, а не фізичних осіб-підприємців.

Позивач також вказує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Визнання незаконною та нечинною постанови КМ України №295 від 26.04.2017 в частині відсутності правових підстав для здійснення перевірки підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Позивачем виконано вимоги припису про усунення виявлених порушень №ЧК-1163/365/АВ/П від 06.11.2018 у строки, визначені відповідним документом, зокрема, надані відповідні заяви від найманих працівників про відсутність порушень їх прав при виплаті всіх грошових забезпечень, визначених законодавством, що виключає можливість притягнення позивача до відповідальності.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.01.2019 провадження у справі за ч. 1 ст. 41 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито за малозначністю вчиненого правопорушення, на підставі ст. 22 КУпАП. Позивач вважає, що закриття справи за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення свідчить про неможливість притягнення його повторно до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.п. 3, 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, згідно оскаржуваних постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03.01.2019.

04 липня 2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що згідно з п. 29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень в ході інспекційного відвідування.

Відповідач зазначає, що штрафи, передбачені ч. 2 ст. 265 КЗпП України, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративної відповідальності, а правовідносини щодо накладення зазначених штрафів не регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, оскаржувані постанови про накладення штрафу винесені в часі раніше ніж постанова Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.01.2019 у справі №697/2836/18.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Заслухавши представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

02 жовтня 2018 року на адресу відповідача надійшов лист-інформація ГУ ПФУ у Черкаській області від 28.09.2018 №61000/05-03 «Щодо страхувальників, у яких за результатами моніторингу звітності можливі порушення законодавства про працю», з додатками (а.с. 95). У Додатку 1 до листа ГУ ПФУ у Черкаській області від 28.09.2018 №61000/05-03 «Інформація щодо страхувальників, які у звітному місяці нараховують заробітну плату менше мінімальної по звітах страхувальників за червень 2018 року» зазначений ОСОБА_1 (п. 18).

Наказом Управління Держпраці у Черкаській області від 12.12.2018 №1192-Н призначено здійснення у період з 13.12.2018 до 14.12.2018 позапланового заходу (інспекційне відвідування) з питань оплати праці у ФОП ОСОБА_1 .

На підставі вказаного наказу, відповідачем видано направлення від 12.12.2018 №2940 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , в якому визначено підставу для здійснення перевірки пп. 6 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295.

З 13 по 14 грудня 2018 року інспектором праці Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 .

За наслідками інспекційного відвідування складено акт №ЧК-1163/365/АВ від 14.12.2018 (далі - акт інспекційного відвідування), в якому встановлено порушення:

- вимог ч.ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці, а саме: виплата заробітної плати проводиться регулярно у робочі дні у строки два рази на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Зокрема, відповідно до платіжних відомостей заробітна плата працівникам за червень 2018 року виплачена 09.07.2018, заробітна плата за вересень - 08.10.2018;

- вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про відпустки», зокрема, заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Так, працівникам ОСОБА_2 надано щорічну відпустку з 01.06.2018, проте остаточна виплата заробітної плати за час щорічної відпустки проведена 09.07.2018; ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано щорічні відпустки з 01.07.2018, проте остаточна виплата заробітної плати за час відпусток проведена 07.08.2018; ОСОБА_5 надано щорічну відпустку з 01.08.2018, проте остаточна виплата заробітної плати за час щорічної відпустки проведена 07.09.2018; ОСОБА_6 надано щорічну відпустку з 01.09.2018, проте остаточна виплата заробітної плати за час щорічної відпустки проведена 07.10.2018, що становить більше одного місяця;

- вимог ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, а саме: при звільненні працівників виплата всіх сум, що належить їм від приватного підприємця не проводиться в день звільнення. Так, строкові договори між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розривалися 15.06.2018, 20.07.2018, 29.08.2018, проте виплата всіх сум, що належать працівнику, проводилась у дні виплати працівникам заробітної плати, відповідно 09.07.2018, 07.08.2018, 07.09.2018 тощо;

- вимог ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, а саме: при звільненні працівників їм не виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Так, між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладалися строкові трудові договори з 22.05.2018 по 15.06.2018; з 19.06.2018 по 20.07.2018; з 25.07.2018 по 29.08.2018, з 30.08.2018 з працівником укладений трудовий договір на невизначений термін; між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладався строковий трудовий договір з 25.07.2018 по 29.08.2018, з 30.08.2018 з працівником укладений трудовий договір на невизначений термін; при звільненні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не нараховувалась компенсація за невикористані ними дні щорічної основної відпустки, що в свою чергу призвело до виплат не в повному обсязі та свідчить про незабезпечення своєчасності та в повному обсязі виплати остаточного розрахунку при звільненні.

На підставі акта інспекційного відвідування, відповідачем складені:

- припис про усунення виявлених порушень №ЧК-1163/365/АВ/П від 06.11.2018, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути порушення вимог трудового законодавства, строк усунення порушень - 26.12.2018;

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-007 від 03.01.2019, згідно з якою за порушення законодавства про працю, керуючись ст. 259 КЗпП України, на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 4173 грн;

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-006 від 03.01.2019, згідно з якою за порушення законодавства про працю, керуючись ст. 259 КЗпП України, на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 11169,00 грн

Не погоджуючись з постановами відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок №295).

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно з п.п. 6 п. 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться: за інформацією: Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної.

Під час судового розгляду справи встановлено, що підставою для здійснення інспекційного відвідування позивача був лист-інформація ГУ ПФУ у Черкаській області від 28.09.2018 №61000/05-03 «Щодо страхувальників, у яких за результатами моніторингу звітності можливі порушення законодавства про працю», з додатком 1 «Інформація щодо страхувальників, які у звітному місяці нараховують заробітну плату менше мінімальної по звітах страхувальників за червень 2018 року» (а.с. 95, 96). Вказаний лист з додатками надійшов до управління Держпраці у Черкаській області 02.10.2018.

Вищевстановлені обставини справи свідчать про наявність правових підстав для проведення інспекційного відвідування позивача.

Щодо посилань позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 для підтвердження відсутності правових підстав для здійснення інспекційного відвідування, суд зазначає наступне.

Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вказана постанова суду набрала законної сили 14 травня 2019 року.

Відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже постанова Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 № 295 втратила чинність з 14 травня 2019 року (а не з моменту прийняття такого нормативно-правового акту), а інспекційне відвідування позивача проведено 13-14 грудня 2018 року на підставі чинних на той час положень Порядку №295, тому посилання позивача на судове рішення у справі №826/8917/17 необґрунтованим.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Відповідно до п. 9 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Згідно з п. 14 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку; 3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису; 4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником; 5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки; 6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; 7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування; 8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці; 9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

Під час судового розгляду справи встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці пред`явив позивачу службове посвідчення; та вручив копію направлення на проведення інспекційного відвідування, на оригіналі якого позивач поставив свій підпис.

Судом встановлено, що в направленні на проведення інспекційного відвідування суб`єкт господарювання та його структурного підрозділу від 12.12.2018 №29440 заначено підстави для здійснення перевірки: пп. 6 п. 5 Порядку №295.

Щодо доводів тверджень позивача про невручення йому копії наказу про проведення інспекційного відвідування, то чинним законодавством України не передбачено такого обов`язку у органів Держпраці.

Водночас, відповідно до ст. 10 Закону України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо: посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону.

Вказані обставини свідчать, що позивач був обізнаний з підставою проведення перевірки, йому було пред`явлено направлення на проведення інспекційного відвідування і позивач що допустив посадову особу відповідача до проведення перевірки та підписав акт інспекційного відвідування №ЧК-1163/365/АВ без зауважень. Отже суд вважає, що порушення порядку проведення інспекційного відвідування відсутні.

Доводи позивача стосовно непоширення положень Порядку №295 на фізичних осіб-підприємців спростовуються пунктом 1 вказаного Порядку, який визначає коло осіб, на яких він поширюється.

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Відповідно до п. 28 Порядку №295 у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Згідно з п. 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Отже доводи позивача про неможливість притягнення його до відповідальності за несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, оскільки ним виконано припис відповідача, є необгрунтованими.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Судом встановлено, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-006 від 03.01.2019, за порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 115, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» (виплата заробітної плати пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється така виплата), та ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 47 КЗпП України (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від фізичної особи-підприємця, не провадиться в день звільнення), на позивача накладено штраф 4173,00 грн, згідно з абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Під час судового розгляду справи встановлено, що відповідно до платіжних відомостей заробітна плата працівникам за червень 2018 року виплачена 09.07.2018 (платіжна відомість №13), заробітна плата за вересень 2018 року - 08.10.2018 (платіжна відомість №19).

Позивачем до суду надано заяви-пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 від 14.01.2019, в яких останні зазначають, що заробітну плату, відпускні, лікарняні отримують своєчасно, претензій не мають.

Надаючи оцінку доказам у справі, суд вважає встановленим факт несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам за червень, вересень 2018 року згідно з платіжними відомостями, оскільки строки виплати заробітної плати встановлені законодавчо і їх зміна угодою між працедавцем та працівником не передбачена.

Таким чином, належними доказами у справі підтверджується висновки акта інспекційного відвідування щодо порушення позивачем ч.ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Частина 1 статті 83 КЗпП України визначає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Судом вище встановлено, що при звільненні працівників виплата всіх сум, що належить їм від позивача не проводилась у день звільнення. Так, строкові договори між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7 були розірвані 15.06.2018, 20.07.2018, 29.08.2018, проте виплата всіх сум, що належить працівнику проводилась у дні виплати працівникам заробітної плати, відповідно 09.07.2018, 07.08.2018, 07.09.2018 тощо.

Також при звільненні працівників їм не виплачувалась грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Так, між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладалися строкові трудові договори з 22.05.2018 по 15.06.2018; з 19.06.2018 по 20.07.2018; з 25.07.2018 по 29.08.2018, з 30.08.2018 з працівником укладений трудовий договір на невизначений термін; між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладався строковий трудовий договір з 25.07.2018 по 29.08.2018, з 30.08.2018 з працівником укладений трудовий договір на невизначений термін; при звільненні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не нараховувалась компенсація за невикористані ними дні щорічної основної відпустки, що в свою чергу призвело до виплат не в повному обсязі та свідчить про незабезпечення своєчасності та в повному обсязі виплати остаточного розрахунку при звільненні.

Виплата заробітної плати підтверджується платіжними банківськими та касовими документами, тому надані позивачем до суду заяви-пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від 14.01.2019, в яких останні зазначають, що заробітну плату, відпускні, лікарняні отримують своєчасно, претензій не мають, не є згідно ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України допустимими доказами у справі і не спростовують порушення позивачем ст.ст. 47, 116 КЗпП України.

Щодо постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-007 від 03.01.2019 суд зазначає таке.

Так, постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-007 від 03.01.2019 за порушення вимог ч. 4 ст. 115, ст. 21 Закону України «Про оплату праці» (виплата заробітної плати працівникам за весь час щорічної відпустки проведена більше ніж через один місяць), та ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 47 КЗпП України (при звільненні працівника не виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки), на позивача накладено штраф 11169,00 грн, згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Частина четверта статті 115 КЗпП України визначає, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

В акті інспекційного відвідування встановлено, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Так, працівникам ОСОБА_2 надано щорічну відпустку з 01.06.2018, проте остаточна виплата заробітної плати за час щорічної відпустки проведена 09.07.2018; ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано щорічні відпустки з 01.07.2018, проте остаточна виплата заробітної плати за час відпусток проведена 07.08.2018; ОСОБА_5 надано щорічну відпустку з 01.08.2018, проте остаточна виплата заробітної плати за час щорічної відпустки проведена 07.09.2018; ОСОБА_6 надано щорічну відпустку з 01.09.2018, проте остаточна виплата заробітної плати за час щорічної відпустки проведена 07.10.2018, що становить більше одного місяця;

Позивачем визнано вказані обставини та надано до суду заяви ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (без дати), в яких останні зазначають, що не заперечують проти отримання відпускних разом із заробітною платою поточного місяця.

Судом встановлено, що копії вказаних заяв не містять такого реквізиту як «дата складання»; та останні подані позивачем до Управління Держпраці у Черкаській області після проведення інспекційного відвідування та винесення відповідачем оскаржуваної постанови.

Крім того, суд зазначає, що за встановлених вище обставин порушення строку виплати відпускних також не узгоджуються зі змістом вищезазначених заяв, оскільки виплата заробітної плати за період відпустки здійснена не із заробітною платою поточного місяця.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заяви працівників недопустимим доказом у справі, і які не спростовують порушення позивачем вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про оплату праці».

Відповідальність за порушення законодавства про працю встановлена статтею 265 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до абз. 3, 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Отже встановлені судом порушення законодавства про працю є підставою для застосування до позивача фінансових санкцій згідно зі ст. 265 КЗпП України.

Стосовно доводів позовної заяви, що про закриття справи про адміністративне правопорушення за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення свідчить про неможливість притягнення його повторно до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.п. 3, 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 3. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штраф за ч. 2 ст. 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч. 3 ст. 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, і ст. 265 КЗпП України, і ст. 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року.

Вищезазначений закон передбачав введення ст. 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, зокрема, за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Натомість ст. 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі.

Тобто ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнуто юридичну особу як роботодавця (за статтею 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за статтею 41 КУпАП). Правопорушення, передбачені у ч. 2 ст. 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у ч. 1 ст. 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність (позиція Верховного Суду у справі № 806/2143/18).

Судом встановлено, що постановою Канівського міськрайонного суду від 15.01.2019 у справі №697/2836/18, яка набрала законної сили 26.01.2019, провадження по справі за ч. 1 ст. 41 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито за малозначністю вчиненого правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП; суд постановив обмежитись усним зауваженням.

Вказане вище свідчить, що ОСОБА_1 не притягнуто до адміністративної відповідальності за протоколом про адміністративне правопорушення у справі №697/2836/18, однак це не виключає притягнення до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України.

Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку, що постанови відповідача від 03.01.2019 №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-006 та №ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-007 прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Управління Держпраці у Черкаській області (, бульвар Шевченка, 205, м. Черкаси, 18000) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу № ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБЄІП-ФС-006 від 3 січня 2019 року та № ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБЄІП-ФС-00 від 3 січня 2019 року про накладення штрафу відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 6 червня 2019 року у справі №580/416/19.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 серпня 2019 року.

Суддя А.В. Руденко