Справа № 804/358/18
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2019 року м. Дніпросправа № 804/358/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А.,розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 року в адміністративній справі №804/358/18 (головуючий суддя у 1 інстанції Кадникова Г.В., повний текст рішення складено 27.03.2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Південного відділення з питань призначення, перерахування та виплати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в особі Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Південного відділення з питань призначення, перерахування та виплати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в особі Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просив:

- визнати необмеженим будь-яким строком права позивача на поновлення виплати пенсії, починаючи з дня припинення її виплати, згідно з державними гарантіями, встановленими Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, судовою практикою Європейського Суду з прав людини;

- визнати протиправними дії Південного відділення з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з припинення виплати позивачу пенсії за віком по Списку № 2 у 2011 році у зв`язку з його виїздом на постійне місце проживання до Федеративної республіки Німеччина та відмову у поновленні виплати пенсії з підстав, визначених рішенням № 2151 від 27 вересня 2017 року;

- скасувати рішення Південного відділення з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 2151 від 27 вересня 2017 року;

- зобов`язати Південне відділення з питань призначення, перерахунку та ви плати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області нарахувати та виплатити за весь минулий час суми пенсії за віком по Списку № 2 не одержані своєчасно позивачем з вини Південного відділення з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з урахуванням усіх перерахунків та індексацій щомісячних пенсійних виплат, які були проведені в період її невиплати, починаючи з 01.02.2012 року;

- зобов`язати Південне відділення з питань призначення, перерахунку та ви плати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відновити виплату пенсії позивачу з 21.09.2017 року з виплатою щомісячних пенсійних виплат;

- зобов`язати Південне відділення з питань призначення, перерахунку та ви плати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області компенсувати позивачу втрати частини доходів - пенсії - внаслідок порушення встановлених строків їх виплат з вини Південного відділення з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області починаючи з 01.02.2012 року згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем було протиправно порушене його право на отримання пенсії за віком по Списку № 2 у 2011 році у зв`язку з його виїздом на постійне місце проживання до Федеративної республіки Німеччина та відмову у поновленні виплати пенсії з підстав, визначених рішенням № 2151 від 27.09.2017р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 року в задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником позивача була подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення по справі, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення суду першої інстанції не містить мотивованої оцінки аргументам позивача про наявність права на поновлення виплати пенсії через представництво на підставі Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; не містить норми права, на які послався позивач в обгрунтування цього права, та не містить мотиви їх незастосування; не містить мотивованої оцінки аргументів стосовно невідповідності Порядку оформлення пенсій у відповідній частині діючому законодавству України; не містить норм права згідно яких поновлення виплати раніше призначеної пенсії суд поставив в залежність від наявності у пенсіонера громадянства України та паспорту громадянина України; не містить зазначення яких саме інших документів та яких дій, визначених законом, для поновлення виплати пенсії не надав та не вчинив позивач; не містить норм матеріального права, які застосував суд в обгрунтування своєї відмови, та мотивів їх застосування.

В відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зазначивши про те, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які мешкають за кордоном та виїхали на постійне місце проживання, а саме: до держави Німеччини. Між урядом України та Німеччини не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення громадян України, які постійно проживають на території держави Німеччини. Крім того, заява про поновлення виплати пенсії за віком за Списком №2 позивачем особисто до управління не надавалась. Хоча Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії передбачено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Натомість заява про поновлення виплати пенсії за віком за Списком №2 надана не особисто позивачем (з наданням оригіналів документів, підтверджуючих особу), немає підстав вважати, що позивач залишається громадянином України, а тому не підтверджено його право на реалізацію звернення із заявою про поновлення виплати пенсії. При цьому іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання. Також в Україні відсутні відомості щодо реєстрації місця проживання позивача.

Апелянтом подана заява про заміну сторони по справі у зв`язку з реорганізацією, відповідача Південного відділення з питань призначення, перерахування та виплати пенсій Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в особі Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Колегія суддів вважає, що заява про заміну сторони по справі підлягає задоволенню, так як відповідно по постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017р. № 821 "Деякі питання функціювання територіальних органів Пенсійного фонду України" Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області припинено у зв`язку з приєднанням до правонаступника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ані відповідачу при звернені до нього із заявою про поновлення виплати пенсії, ані суду не підтвердив того, що він є громадянином України, не надав належним чином завіреної копії паспорта громадянина України, не надав інших необхідних документів. Тобто позивач не вчинив, визначених законом дій, для поновлення йому виплати пенсії за віком по Списку №2.

Судом апеляційної встановлено, що 21.09.2017 року представник позивача адвокат Приходько В.О. звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , до якої надав документи за переліком (а.с.24).

Рішенням відповідача № 2151 від 27.09.2017 року позивачу було відмовлено в поновленні виплати пенсії по Списку № 2. В рішенні зазначено, що на теперішній час ОСОБА_1 мешкає в Федеративній Республіці Німеччина (а.с.22).

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону №1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009 р.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р., оспорюваними нормами Закону №1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону й з цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19.05.2015р. у справі №21-168а15.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач, проживаючи в Німеччині як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п. 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як вбачається з матеріалів справи, в рішенні відповідача № 2151 від 27.09.2017 року процитовано норми законодавства, та не зроблено висновку щодо підстав для відмови в поновленні виплати пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином для ефективного захисту порушених прав позивача, колегія суддів вирішала вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти мотивоване рішення за заявою позивача про поновлення виплати пенсії від 21.09.2017 року.

Інші позовні вимоги є передчасними.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 року в адміністративній справі №804/358/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області прийняти мотивоване рішення за заявою ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 21.09.2017 року.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2019 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва