Справа № 826/10734/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 серпня 2019 року № 826/10734/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового

провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,
ВСТАНОВИВ:

11.07.2018 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2008 року по теперішній час на підставі грошового атестату від 14.06.2017 № 14 та довідки від 14.06.2017 № 43-231 про додаткові види грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.09.2008, протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до грошового атестату від 14.06.2017 № 14 та довідки від 14.06.2017 № 43-231 про додаткові види грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.09.2008, з 07 жовтня 2008 року по теперішній час;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати в місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили звіт про його виконання.

В обґрунтування підстави позову позивач зазначає, що відмова відповідача у проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу за даними грошового атестату порушує його соціальні права та гарантії, визначені законодавством України. Зокрема, позивач зазначає, що з серпня 2005 року по жовтень 2008 року громадянин України ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Державного департаменту України з питань виконання покарань у м. Києві та Київській області; відповідно до наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 14.10.2008 № 72 о/с позивача звільнено у відставку за віком з 06.10.2008; Управлінням було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві грошовий атестат від 23.10.2008 № 23 та довідку про додаткові види грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.09.2008; відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції, що була чинна на момент звільнення, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; для осіб, які звільнені зі служби у 2008-2009 роках середньомісячна сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення загальної суми таких видів грошового забезпечення за останні фактичні місяці служби підряд перед звільненням починаючи з січня 2008 року на кількість таких місяців; постановою Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2012 по адміністративній справі № 2-5822/11, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2017, частково задоволені вимоги позивача до Управління, з останнього стягнуто недоплачені суми грошового забезпечення, у т.ч., що складаються із щомісячних доплат, премій та надбавок, тобто, встановлено, що щомісячна доплата різниці в грошовому забезпеченні виплачувалась не в повному обсязі; з урахуванням зазначеного рішення суду, Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, як правонаступником Управління, складений новий грошовий атестат від 14.06.2017 № 14 та довідка від 14.06.2017 № 43-231 про додаткові види грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.09.2008; в червні 2017 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до рішення суду; відповідач повідомив у відповідь на звернення позивача, що підстави для перерахунку пенсії відсутні.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

18.07.2018 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10734/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

29.08.2018 до Окружного адміністративного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти позовних вимог посилаючись на той факт, що пенсія позивачу обчислювалась на підставі грошового атестату № 23 від 23.10.2008 та довідки про додаткові види грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.09.2008; до ГУ ПФУ в м. Києві від управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області надійшов грошовий атестат від 14.06.2017 № 14 та довідка про розмір додаткових видів грошового забезпечення від 14.06.2017 № 43-231, які видані на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.03.2017; в ході проведення перевірки обґрунтованості видачі вказаних вище документів, встановлено, що суми грошового забезпечення, зазначені в грошовому атестаті від 14.06.2017 № 14 та довідка про розмір додаткових видів грошового забезпечення від 14.06.2017 № 43-231 не відповідають первинним документам, що зберігаються в установі, тому рішенням Пенсійного фонду України відмовлено у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням сум грошового забезпечення, зазначених у вказаних вище документах; виходячи з того, що атестат від 14.06.2017 № 14 та довідка про розмір додаткових видів грошового забезпечення від 14.06.2017 № 43-231 не відповідають первинним документам, вбачається, що протиправні дії з боку відповідача відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія призначена позивачу з 07.10.2008.

23.10.2008 Управлінням Державного департаменту України з питань виконання покарань у м. Києві та Київській області було оформлено грошовий атестат № 23 та додаток до грошового атестату - довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 .

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2012 у справі № 2-5822/11 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у м. Києві та Київській області про зобов`язання вчинити певні дії. Зокрема, було зобов`язано Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у м. Києві та Київській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошового забезпечення за період з 01.10.2005 по 06.10.2008, що складається із щомісячних доплат, премій та надбавок в розмірі 88 162,86 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 залишено без змін постанову Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2012 у справі № 2-5822/11.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2017 (провадження № К/9991/78207/12) залишено без змін постанову Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2012 у справі № 2-5822/11 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012.

На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.03.2017 було видано грошовий атестат № 14 від 14.06.2017 та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

22.06.2017 до матеріалів пенсійної справи було долучено (вих. № 12149/04) грошовий атестат № 14 від 14.06.2017 та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення № 43-231 від 14.06.2017.

17.07.2017 Головне управління ПФУ в м. Києві повідомило позивача (вих. № 16869/03) про те, що пенсія ОСОБА_1 призначена відповідно до грошового атестату № 23 від 23.10.2008 та довідки про додаткові види грошового забезпечення. Оскільки будь-яких зобов`язань до ГУ ПФУ в м. Києві щодо проведення перерахунку пенсії в рішенні Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2012 не вбачається, то можливість провести перерахунок пенсії відсутня.

05.10.2017 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, розглянувши звернення позивача від 30.08.2017 щодо проведення перерахунку пенсії, що надійшло з Генеральної прокуратури України, повідомляє ОСОБА_1 (вих. № 12871/6-11 13420/6-6) про те, що з метою визначення підстав для проведення перерахунку пенсії згідно грошового атестату № 14 від 14.06.2017 та довідки про розмір додаткових видів грошового забезпечення від 14.06.2017 № 43-231, є необхідність проведення перевірки обґрунтованості їх видачі.

28.11.2017 Центральний об`єднаним управлінням ПФУ в м. Києві було проведено перевірку обґрунтованості видачі грошового атестату № 14 від 14.06.2017 та довідки про розмір додаткових видів грошового забезпечення № 43-231 від 14.06.2017, за результатами якої було складено акт № 4067 від 28.11.2017.

08.02.2018 Головне управління ПФУ в м. Києві повідомило позивача (вих. № 4566/03), що за результатами перевірки встановлено, що нарахування коштів на виконання рішення суду, виплату коштів нарахованих за період з 01.10.2005 по 06.10.2008 було проведено в сумі 88 162,86 грн. Нарахування коштів за період з 01.01.2008 по 30.09.2008, зазначених в грошовому атестаті № 14 від 14.06.2017 та довідці № 43-231 від 14.06.2017 не вбачається, а тому можливість провести перерахунок пенсії відсутня.

12.06.2018 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, розглянувши звернення позивача від 05.06.2018 № 1-1/2018, повідомив останнього (вих. № 19707/02-23), що в ході проведення перевірки обґрунтованості видачі грошового атестату № 14 від 14.06.2017 та довідки про розмір додаткових видів грошового забезпечення № 43-231 від 14.06.2017 встановлено, що суми, вказані у цих документах, не відповідають первинним документам, що зберігаються в установі. Тому, рішенням управління відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії.

05.07.2018 Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України повідомило позивача (вих. № 3.2-6578) про те, що бухгалтерія управління підготувала копії розрахункових листів про стан нарахування та проведені виплати, з яких вбачається, що сума до видачі у квітні 2017 року склала 34 603,69 грн., у травні 2017 року - 54 529,13 грн.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю відповідача, звернувся із відповідним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції на дату звільнення позивача, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено п. 7 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 № 393, пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Для осіб, які звільнені із служби в 2008 - 2009 роках (крім осіб, виплата грошового забезпечення яким провадилася на умовах і в порядку, визначених постановами Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2005 р. № 748, від 3 вересня 2005 р. № 865, від 9 березня 2006 р. № 268 і від 15 листопада 2006 р. № 1588) або які померли (загинули) в зазначений період, середньомісячна сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення загальної суми таких видів грошового забезпечення за останні фактичні місяці служби підряд перед звільненням (смертю) починаючи з січня 2008 р. на кількість таких місяців. При цьому для осіб, звільнених у січні 2008 р., сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається на день звільнення із служби з розрахунку таких виплат за повний місяць.

Позивач, вважаючи, що при розрахунку грошового забезпечення з жовтня 2005 року по жовтень 2008 року Управлінням Державного департаменту України з питань виконання покарань у м. Києві та Київській області не було дотримано вимог чинного на той момент законодавства про обчислення пенсії, звернувся з позовом до суду про стягнення невиплаченої суми щомісячних доплат, премій та надбавок.

Подільський районний суд м. Києва, розглядаючи справу № 2-5822/11, виніс постанову від 26.01.2017, у якій встановив, що позовні вимоги в частині стягнення щомісячних доплат, премій та надбавок за період з 01.01.2005 по 06.10.2008 в розмірі 88 162,86 знайшли своє доведення в ході судового розгляду та ґрунтуються на чинному законодавстві.

Як встановлено судом, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012 залишено без змін постанову Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2012 у справі № 2-5822/11.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2017 (провадження № К/9991/78207/12) залишено без змін постанову Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2012 у справі № 2-5822/11 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, нині набрало законної сили судове рішення про зобов`язання Державного департаменту України з питань виконання покарань у м. Києві та Київській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошового забезпечення за період з 01.10.2005 по 06.10.2008 в розмірі 88 162,86 грн.

На виконання вищезазначеного судового рішення позивачу було оформлено грошовий атестат № 14 від 14.06.2017 та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення № 43-231 від 14.06.2017.

Як вбачається з розрахункових листів, які наявні в матеріалах справи, позивачу до видачі було нараховано у квітні 2017 року - 34 603,69 грн., у травні 2017 року - 54 529,13 грн, загалом 89 132,79 грн.

В акті № 4067 від 28.11.2017 зазначено, що відповідно до розрахунково-платіжної відомості за квітень 2017 року ОСОБА_1 , згідно рішення суду, нараховано 42 985,95 грн., суми військового збору 644,79 грн. та ПДФО 7 737,47 грн. сплачені (платіжні доручення №№ 101, 103). Відповідно до платіжного доручення № 102 від 26.04.2017 сума грошового забезпечення згідно ухвали суду від 02.03.2017 № К/9991/78207/12 до видачі склала 34 603,69 грн.

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за травень 2017 року ОСОБА_1 , згідно рішення суду, нараховано 67 738,05 грн., суми військового збору 1 016,07 грн. та ПДФО 12 192,85 грн. сплачені (платіжні доручення №№ 111, 113). Відповідно до платіжного доручення № 112 від 17.05.2017 сума грошового забезпечення згідно ухвали суду від 02.03.2017 № К/9991/78207/12 до видачі склала 34 603,54 529,13 грн.

Отже, як вбачається з акту перевірки та встановлено судом, а відповідачем не заперечується, і натомість іншого не доведено, що на виконання рішення суду від 02.03.2017 № К/9991/78207/12 виплату коштів за період з 01.10.2005 по 06.10.2008 було проведено.

Суд критично ставиться до твердження відповідача, яке викладене у його листі від 08.02.2018 № 4566/03 щодо того, що нарахування коштів за період з 01.01.2008 по 30.09.2008, зазначених в грошовому атестаті № 14 від 14.06.2017 та довідці про щомісячні додаткові види грошового забезпечення № 43-231 від 14.06.2017, не вбачається.

Так, період з 01.01.2008 по 30.09.2008 вже включено в період, що перевірявся, а саме з 01.10.2005 по 06.10.2008. А за результатами перевірки було встановлено, що сума, яка підлягала виплаті позивачу на підставі рішення суду, була виплачена (зазначене підтвердив і відповідач у своєму ж листі від 08.02.2018 № 4566/03).

Суд вважає, що твердження відповідача суперечливі, а факту не сплати на користь позивача суми у розмірі 88 162,86 грн. на виконання ухвали ВАСУ від 02.03.2017 № К/9991/78207/12 відповідачем не доведено.

Як встановлено ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Частиною 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Із сукупності норм, що наведені вище, вбачається, що позивач не позбавлений права подавати до територіальних органів Пенсійного фонду України додаткові документи, які підтверджують право останнього на перерахунок пенсійних виплат. Так, у зв`язку з винесенням судового рішення і набранням ним чинності у позивача виникло право на перерахунок пенсії, оскільки у його грошовому забезпеченні, з якого обчислювалась пенсія, виникла зміна розміру складового елементу, а саме щомісячної доплати різниці у грошовому забезпеченні, яка виплачувалась у розмірі 396,00 грн. Натомість, судовим рішенням було постановлено, що така доплата мала складати 4 135,58 грн.

Враховуючи, що позивачу видано новий грошовий атестат та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення від 14.06.2017, то суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову, оскільки за наявності судового рішення, яке набрало законної сили, про встановлення для позивача іншого розміру надбавки (щомісячної доплати різниці в грошовому забезпеченні), ніж фактично йому виплачувалась, та враховуючи фактичну виплату такої надбавки, можна стверджувати, що факт виплати надбавки у розмірі 396,00 грн. місця не мав. Позивачу компенсовано недоплачену частину коштів, а отже, у періоді, який має значення для обрахунку пенсії, позивач фактично отримував надбавку (щомісячну доплату різниці в грошовому забезпеченні) у встановленому судовим рішенням розмірі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Також при вирішенні цієї справи судом береться до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, у якому вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень суд може під час ухвалення рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

З урахуванням того, що позивачем в позові не наведено обґрунтувань необхідності застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням рішення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.

Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається із квитанції № 14 від 23.06.2018 позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати, а саме судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову, у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 07 жовтня 2008 року по теперішній час на підставі грошового атестату від 14.06.2017 № 14 та довідки від 14.06.2017 № 43-231 про додаткові види грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.09.2008, протиправною.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) провести ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії відповідно до грошового атестату від 14.06.2017 № 14 та довідки від 14.06.2017 № 43-231 про додаткові види грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 30.09.2008, з 07 жовтня 2008 року по теперішній час.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) шляхом їх безспірного списання на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко