Справа № 805/3470/16-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

Київ

справа №805/3470/16-а

адміністративне провадження №К/9901/36583/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Мар`їнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у складі судді Христофорова А.Б., та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у складі суддів Ястребової Л.В., Васильєвої І.А., Компанієць І.Д., у справі № 805/3470/16-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Красногорівський вогнетривкий завод" до Мар`їнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

29 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство "Красногорівський вогнетривкий завод" (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Мар`їнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 07 вересня 2016 року № 000006/1400 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 618206 грн, у тому числі за основним платежем - 412137 грн, за штрафними санкціями - 206069 грн, № 000007/1400 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 67623 грн, штрафної санкції у розмірі 6762 грн, з мотивів безпідставності їх прийняття.

13 грудня 2016 року постановою Донецького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, задоволений позов Товариства, скасовані податкові повідомлення-рішення податкового органу від 07 вересня 2016 року № 000006/1400 та №000007/1400.

Ухвалюючи судові рішення суди попередніх інстанцій встановили, що господарські операції позивача з його контрагентами спричинили реальні зміни майнового стану платника податків, податковий кредит сформований платником податків правомірно, внаслідок чого відсутні підстави для прийняття податкових повідомлень - рішень.

17 липня 2017 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акту перевірки та нормативно - правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм, покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень - рішень.

20 липня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувана справа №805/3470/16-а з Донецького окружного адміністративного суду. Фактично справа із суду першої інстанції витребувана не була.

12 вересня 2017 року Товариством надані заперечення на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, у якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

12 березня 2018 року матеріали касаційної скарги К/9901/36583/18 передані до Верховного Суду.

26 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду матеріали касаційної скарги К/9901/36583/18 прийнято до свого провадження та витребувано справу №805/3470/16-а з Донецького окружного адміністративного суду.

22 листопада 2018 року справа №805/3470/16-а надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 191744, перебуває на податковому обліку з 24 жовтня 1996 року, є платником податку на додану вартість.

Податковим органом у серпні 2016 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ПП «Термо Плюс», реальності та повноти відображення в обліку за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2015 року, результати якої викладені в акті перевірки від 12 серпня 2016 року №867/05-38-1530/00191744 (далі - акт перевірки).

Керівником податкового органу 07 вересня 2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки.

Податковим повідомленням - рішенням форми «Р» № 000006/1400, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за порушення підпунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, за платежем «Податок на додану вартість» (код платежу - 14010100) на суму - 618 206, 00 грн, у т.ч., за податковими зобов`язаннями - 412 137, 00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 206069,00 грн, застосованими відповідно до частини другої пункту 123.1 статті 123 цього кодексу.

Податковим повідомленням - рішенням форми «В4» № 000007/1400 позивачу за завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - червень 2015 рік на суму 67623 грн. застосовані штрафні санкції у розмірі 6762 грн за порушення положень підпунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податкові правопорушення покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень - рішень зумовлені результатом виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ПП "Термо Плюс" та ТОВ "Компанія- Камєлот".

28 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія-Камєлот», як постачальником та Товариством, як покупцем укладено та виконано договір поставки товару (продукції виробничо-технічного призначення № 48/15), а саме, пресуючий вузол пресу СМ-1085, кількість - 1 шт., ціна - 60000 грн., матриця виробу КСТ-15В, кількість - 1 шт., ціна - 124 200 грн., матриця виробу КВКБ-16, кількість - 1 шт., ціна - 60 000 грн.

Факт поставки продукції за умовами цього договору підтверджується долученими до матеріалів справи накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, результати дослідження яких зумовили висновок судів попередніх інстанцій про те, що на підставі зазначених первинних документів позивачем від ТОВ "Компанія- Камєлот" отримано товар, а саме, пресуючий вузол пресу СМ-1085, матрицю виробу КСТ-15В, матрицю виробу КВКБ-16, а товарно-транспортними накладними підтверджено транспортування та фактичне переміщення придбаних товарів.

22 червня 2015 року між Приватним підприємством «ТЕРМО ПЛЮС», як постачальником та Товариством, як покупцем укладено та виконано договір поставки товару (продукції виробничо-технічного призначення) № 44/15, в межах якого позивачем отримано матрицю виробу КВКБ-16, кількість - 2 шт., ціна - 60 000 грн., загальна сума - 120 000,00 грн., матрицю виробу КСТ-15В, кількість - 1 шт., ціна - 124 200 грн., матрицю виробу КВКБ-16, кількість - 1 шт., а також - 2 шт., ціна - 60 000 грн., матрицю виробу КВКБ-16, кількість - 1 шт., ціна - 60 000 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи та дослідженими судами попередніх інстанцій накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, на підставі яких за висновком судів попередніх інстанцій позивачем отримано товар, а саме, пресуючий вузол пресу СМ-1085, матрицю виробу КСТ-15В, матрицю виробу КВКБ-16, а товарно-транспортними накладними підтверджено транспортування та фактичне переміщення придбаних товарів.

Також встановлено, що придбані у контрагента товари використано позивачем у господарській діяльності про що свідчать акти № 1 та № 2 списання ТМЦ у виробництво від жовтня та листопада 2015 року.

Результати господарських операцій відображені позивачем у податковій декларації за червень 2015 року, яка надана до податкового органу 20 липня 2015 року, розшифровкою податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) до якої, а саме, рядком 9 розділу ІІ "Податковий кредит" позивачем визначено суму податкового кредиту в розмірі - 406 080,00 грн по контрагенту ПП"Термо Плюс " та у податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року, яку надано до відповідача 20 серпня 2015 року розшифровкою податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) до якої, а саме, рядком 11, розділу ІІ "Податковий кредит" вбачається, що позивачем визначено суму податкового кредиту в розмірі - 73 680,00 грн по контрагенту ТОВ "Компанія-Камєлот".

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій висновувалися на системному аналізі положень підпунктів 14.1.178, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.7, 201.8, 201.10, 201.11 статті 201 Податкового кодексу України, який зумовив висновок проте, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов`язкові реквізити. При цьому, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, здійснюється на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Застосовуючи до спірних правовідносин положення частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в матеріалах справи в повному обсязі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - "Термо Плюс", ТОВ "Компанія-Камєлот", ці документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 44 Податкового кодексу України, містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Посилання податкового органу на те, що товарно-транспортні накладні мають дефектність, а саме, відсутні обов`язкові реквізити при заповненні первинного документу, у графі «Прийняв водій/експедитор» та «Здав водій/експедитор», відсутній підпис та печатка, не зазначено ПІБ, у графі «Вантажно-розвантажувальні операції» відсутні будь-які примітки про навантаження чи розвантаження товару, а також те, що у автомобільного перевізника, відповідно до податкової інформації, що міститься в автоматизованих інформаційних системах державної податкової служби відсутні об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність відповідно до форми 20-ОПП та впродовж 2014-2016 років суб`єкт господарювання не звітує, оцінені та визнані судами попередніх інстанцій неприйнятними з огляду на персоніфіковану (індивідуальну) відповідальність, відсутність зв`язку між неподанням звітності перевізником та реальністю здійснення господарської операції з перевезення продукції та неприйнятність наявності дефектів в ТТН, як підстав спростування господарських операцій.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що встановлена частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Формування податкового кредиту позивачем по факту придбання товару (продукції), без вартості послуг транспортування унеможливлює прийняття доводів податкового органу щодо доведеності податкових правопорушень в межах спірних правовідносин. Окремі дефекти в оформленні товарно-транспортної накладної, як підтверджувального документа не мають юридичного значення для позивача та не можуть слугувати перешкодою для відображення у податковому обліку операцій з придбання товарів.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, посилалися на висновок Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10, який є обов`язковим для застосування судами загальної юрисдикції відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінюючи спірні операції суди попередніх інстанцій висновувалися на доведеності поставки контрагентами позивача продукції виробничо-технічного призначення та її використані (списані) при виробництві робіт (ремонтних, технічного обслуговування) на експлуатаційні витрати.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дослідженнями акту перевірки та долученими до матеріалів справи відповідними первинними документами підтверджений рух придбаної позивачем продукції.

Судами попередніх інстанцій встановлено операції доставки продукції позивачу, включаючи дослідження усіх перевізних документів, її оприбуткування та подальше використання, внутрішнє переміщення матеріалів, актів списання використаних запасів, інвентарної картки, щодо наявності у позивача об`єкта ремонту, технічні рішення щодо необхідності та можливості використання придбаних ТМЦ, оплата.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Здійснення позивачем господарських операцій, їх реальний характер, встановлено судами попередніх інстанцій, що доводить правомірність формування позивачем податкового кредиту по факту придбання товару (продукції) та спростовує висновки податкового органу про податкові правопорушення покладені в основу прийняття податкових повідомлень-рішень.

Відсутність підстав збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Суд зазначає, що відповідачем касаційною скаргою не обґрунтовано, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права внаслідок чого, у цій частині касаційна скарга є невмотивованою.

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентом позивача, що знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд вважає, що відсутність складу податкових правопорушень покладених податковим органом в основу прийняття спірних податкових повідомлень - рішень доводить протиправність визначення грошових зобов`язань з податку на додану вартість, застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку і як наслідок унеможливлює прийняття позиції податкового органу про правомірність прийняття ним спірних податкових повідомлень - рішень.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Мар`їнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у справі №805/3470/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду