Справа № 1140/3479/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 1140/3479/18

адміністративне провадження № К/9901/19439/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 1140/3479/18

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправними дій та постанови, скасування постанови,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Прокопчук Т. С., Круговий О. О., Шлай А. В.) від 12 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 02 січня 2019 року, просив:

- визнати незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Красна А. О. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 28 листопада 2018 року у ВП № 56702717;

- визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 28 листопада 2018 року у ВП № 56702717 винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Красна А. О.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що повертаючи виконавчий лист суду, державний виконавець не зазначила підстави прийняття рішення та не здійснила всіх необхідних дій стосовно виконання рішення суду. Оскаржувана постанова державного виконавця не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», відтак підлягає скасуванню.

3. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року задоволено позовні вимоги.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 28 листопада 2018 року про повернення виконавчого документа ОСОБА_1 . у виконавчому провадженні № 56702717.

4. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року задоволено апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Скасовано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року по адміністративній справі №1140/3479/18 та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 09 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року залишити в силі.

6. Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та установлено десятиденний строк з моменту отримання копії зазначеної ухвали для подачі відзиву на касаційну скаргу.

7. Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2019 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

9. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі № П/811/293/18, яке набрало законної сили 18 травня 2018 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області не пізніше 30 днів з дня набрання цим рішенням законної сили, починаючи з 01 січня 2016 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеної пенсії за вислугу років, на підставі довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області № 8096 від 18 травня 2017 року, та виплатити на його користь суму перерахованих пенсій, з урахуванням фактично виплачених сум.

10. 03 липня 2018 року Кіровоградським окружним адміністративним судом по справі № П/811/293/18 видано виконавчий лист.

11. 05 липня 2018 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Красною А. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56702717 за виконавчим листом, боржником визначено - ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

12. Листом № 18968/08-02 від 19 жовтня 2018 року ГУ ПФУ в Кіровоградській області повідомило ВПВР УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року по справі № П/811/293/ 18, а саме: здійснення перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року, здійснення доплати за результатами проведеного перерахунку пенсії за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року, а також про те, що доплату за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 отримає в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова КМУ № 103).

13. 26 жовтня 2018 року старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Красна А. О. звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення по справі № П/811/293/18, з зобов`язання на стягнення з ГУ ПФУ в Кіровоградській області недоплачених ОСОБА_1 сум пенсій за вислугу років, в задоволенні якої ухвалою суду від 01 листопада 2018 року відмовлено.

14. 28 листопада 2018 року відповідачем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

15. Вважаючи незаконними дії та постанову відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що виконавча служба прийняла оскаржене рішення не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

17. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що державною виконавчою службою не в повному обсязі використано надані Законом України «Про виконавче провадження» повноваження під час виконання рішення суду, а також не виконано обов`язок щодо належного виконання виконавчого листа, за яким на користь ОСОБА_1 необхідно здійснити перерахунок та виплату пенсійних виплат.

18. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Красною А. О. вжито усіх можливих заходів, направлених на виконання виконавчого листа виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом 03 липня 2018 року по справі № П/811/293/18.

19. Апеляційний суду зазначив, що враховуючи визначену Законом України «Про виконавче провадження» та судовим рішенням заборону виконання шляхом стягнення з ГУ ПФУ в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 недоплачених сум пенсій за вислугу років, відповідачем правомірно в межах наданих повноважень відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 зазначеного Закону, 28 листопада 2018 року винесено постанову ВП № 56702717 про повернення стягувачу виконавчого листа, в якій зазначена можливість повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання в строк до 28 листопада 2012 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними дій відповідача та скасування оскаржуваної постанови.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

21. Зокрема, скаржник зазначив, що відповідачем не вчинено дій визначених Законом України «Про виконавче провадження» направлених на фактичне виконання рішення суду, що є порушенням прав стягувача у виконавчому провадженні.

22. Також, скаржник зазначив, що державним виконавцем не вчинено жодних дій, щодо перевірки виконання боржником Постанови Кабінету Міністрів України « 649 від 22 серпня 2018 року «Про порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», на яку посилається відповідач у оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві.

23. Крім того, скаржник у касаційній скарзі цитує норми права, які регулюють спірні правовідносини, надає власну оцінку зазначеним нормам права, а також здійснює виклад обставини, якими обґрунтовує незаконність оскаржуваного судового рішення.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

25. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26. Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

27. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

28. Відповідно до ч. 1 та п. 1, ч. 2, ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

29. Отже, законодавством не передбачено повноважень державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання судового рішення у спосіб, інакший, аніж визначений безпосередньо самим судовим рішенням.

30. Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст. 63 Закону № 1404-VIII.

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

31. Отже, чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Також колегія суддів зазначає, що вчинення дій визначених ст. 63 Закону № 1404-VIII, як то, накладення штрафу та направлення повідомлення до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

32. Накладення штрафу та направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку Закону України «Про виконавче провадження» не є єдиними та останніми діями після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після яких державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо притягнення боржника до відповідальності (накладення штрафу), а також повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

33. Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт неможливості виконати рішення суду боржником не є підставою закінчення виконавчого провадження.

34. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що, Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. Крім того, за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця рішення суду не лише залишилось невиконаними, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

35. При цьому, посилання суду апеляційної інстанції на те, що державним виконавцем встановлено новий строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не може слугувати підставою для підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідача, оскільки це буде суперечити принципу обов`язковості судових рішень, закріпленого як у національному законодавстві, так і у міжнародному, згоду на яке надано у встановленому законом порядку.

36. Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» («Жовнер проти України», № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

37. Окрім цього, колегія суддів зазначає, що посилання в оскаржуваній постанові відповідача на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягуване, оскільки цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. Тобто, зазначений порядок жодним чином не регулює відносини між стягувачем та боржником, а лише визначає порядок дій боржника, щодо виконання рішень судів певної категорії.

38. Отже, приймаючи оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення - є такими, що не ґрунтується на вимогах закону.

39. Отже, Третій апеляційний адміністративний суд скасовуючи рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду, неправильно застосувавши норми матеріального права до спірних правовідносин, дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

40. Відповідно до ст. 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

41. З огляду на викладене, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року підлягає скасуванню, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року скасувати.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов